ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2020 р.           Справа№ 925/449/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Козир Т.П. 
          Коробенка Г.П. 
 
при секретарі судового засідання: Романовій Ю.М.
за участю представників сторін:
від позивача: Гаркуша П.П., Попов А.В. - ордер серія СА№1005518 від 15.09.2020 
від відповідача: не з`явився 
розглянувши апеляційну скаргу    Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича,   с. Свидівок, Черкаська обл.
на рішення   Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 (повний текст складено 22.06.2019)
у справі   № №925/449/19 (суддя Спаських Н.М.)
за позовом   Черкаської міської ради, м. Черкаси
до   Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича,   с. Свидівок, Черкаська обл.
про   стягнення 485 559,26 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У квітні 2019 року Черкаська міська рада (далі - Міська рада, позивач) звернулась до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича (далі - ФОП Гаркуша П.П., відповідач) про стягнення 485 559, 26 грн упущеної вигоди в розмірі орендної плати на підставі умов Договору оренди землі від 30.11.2018, укладеного між сторонами, за період до часу державної реєстрації відповідачем права оренди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами Договору оренди землі від 30.11.2018 відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати позивачеві суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 №2-573 до моменту державної реєстрації права оренди, проте не виконує його. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви  його прийняття.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Гаркуші П.П. на користь Міської ради 485 559, 26 грн на підставі Договору оренди землі від 30.11.2018 та 7 283,39 грн на відшкодування сплаченого судового збору.
Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пп. з) п. 31 Договору оренди землі від 30.11.2018 між сторонами погоджено, що орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 № 2-573 до моменту державної реєстрації права оренди. Право оренди відповідачем зареєстровано 06.12.2018. Умова договору оренди про те, що відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача платіж у розмірі орендної плати не порушує прав відповідача та забезпечує дотримання прав територіальної громади міста Черкаси, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Гаркуша П.П. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 і відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що місцевим господарським судом було надано невірну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, та допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Так, за твердженням апелянта, судом першої інстанції: 
-          не з`ясовано виконання відповідачем обов`язку з укладення договору оренди, якщо такий обов`язок було порушено, не надано оцінку причинам цього, оскільки це має значення для встановлення вини відповідача;
-          не встановлено періоду відшкодування суми упущеної вигоди, обґрунтованості розрахунку збитку, враховуючи момент укладення договору;
-          не враховано, що спірні правовідносини регулюються Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, вимог якого позивачем не дотримано, чим порушено норми   ст. 157 Земельного кодексу України, оскільки матеріали справи не містять акту про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акту, а тому умови Договору, передбачені пп. з) п.31, не породжують у відповідача автоматичного виникнення грошового зобов`язання;
-          не досліджено вимогу про виконання зобов`язання за Договором оренди землі від 18.03.2019 №1032-01-20, яку позивач направив на стару адресу відповідача, та факт отримання відповідачем такої вимоги; 
-          проігноровано позицію Великої Палати Верховного Суду, якою остаточно визначено та вказано на те, що у спорах щодо стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди, кошти повинні стягуватись з користувача земельної ділянки на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
-          не враховано позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, що справа повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства, оскільки наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості у правовідносинах з користування земельною ділянкою.
Поряд з цим  в своїй апеляційній скарзі відповідач просить застосувати позовну давність щодо стягнення 485559,26 грн за період з 09.06.2011 в межах трьох років та відмовити в позові з цих підстав, обґрунтовуючи тим, що відповідач не був обізнаний про судовий розгляд цієї справи.
Короткий зміст постанови апеляційного господарського суду та мотиви  її прийняття.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у даній справі рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове - про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що позов подано передчасно і на момент звернення до суду право позивача на отримання спірної суми коштів - не порушено, оскільки збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, що передбачено Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 (далі - Порядок). А оскільки матеріали справи не місять акта відповідної комісії про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акта, відповідно, у відповідача обов`язок з відшкодування відповідних збитків не виник ні в силу договору, ні в силу закону, у зв`язку з чим законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 485 559, 26 грн заборгованості за Договором оренди землі від 30.11.2018, а саме упущеної вигоди, передбаченої пп. з) п. 31 вказаного Договору - відсутні.
Короткий зміст постанови касаційного господарського суду та мотиви  його прийняття.
Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосуванням апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного, а також рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постановою від 18.06.2020 частково задоволено касаційну скаргу Міської ради, постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі   № 925/449/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду у даній справі від 06.02.2020, суд касаційної інстанції визнав помилковим висновок апеляційного суду про те, що до спірних правовідносин сторін у справі необхідно застосовувати п. 5 Порядку, оскільки судом в оскаржуваній постанові від 06.02.2020 застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №925/1646/17. За вказаних обставин колегія суддів касаційного господарського суду вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди, яка полягає в неотриманій орендній платі за період  між прийняттям рішення Черкаською міською радою 09.06.2011 № 2-573 до моменту державної реєстрації права оренди. 
Однак з огляду на те, що обставини щодо застосування позовної давності не були досліджені судом апеляційної інстанції через помилковість описаного вище висновку, проте їх оцінка є необхідною для правильного вирішення спору по суті, колегія суддів враховуючи, що вони не можуть бути досліджені Верховним Судом в силу меж перегляду справи судом касаційної інстанції, дійшла висновку, що постанова апеляційного господарського суду  від 06.02.2020 у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене, надати належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та аргументам учасників справи, вирішити питання про дослідження заяви відповідача про застосування строків позовної давності, та вирішити спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги при нового розгляді по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2020 справу №925/449/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенко Г.П.
Новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ФОП Гаркуші П.П. на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19, справу призначено до нового розгляду на 15.09.2020. 
Явка учасників справи у судове засідання.
В судове засідання апеляційної інстанції 15.09.2020 представник відповідача не з`явився, про поважність причин нез`явлення апеляційний господарський суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.
Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.
За приписами ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).
Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.09.2020 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 і відмовити в задоволенні позову.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаської міської ради №2-573 від 09.06.2011 (далі - рішення) надано приватному підприємцю Гаркуші Петру Петровичу земельну ділянку площею 14 711 м2 по вул. Пацаєва, 53 в оренду на 49 років (без права передачі її в суборенду) під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції за рахунок земель сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаси".
Зобов`язано приватного підприємця Гаркушу Петра Петровича: укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою, здійснивши його державну реєстрацію; розробити проект озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію) протягом двох місяців з дати прийняття рішення; виконати розроблений проект озеленення та благоустрою земельної ділянки (включаючи прилеглу територію) протягом терміну, встановленого в проекті.
Згідно з п. 5 вказаного рішення контроль за укладенням договору оренди землі з Черкаською міською радою та його державною реєстрацією покладено на управління земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури, будівництва та землеустрою.
Вирішено довести до відома управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Черкаській області інформацію щодо необхідності вжиття відповідних заходів по усуненню порушень законності користування земельною ділянкою в разі не укладення заявником договору оренди землі (п. 6 рішення).
30.11.2018 між Міською радою та ФОП Гаркушою П.П. був укладений Договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 № 2-573 надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: вул. Пацаєва, 53, м. Черкаси. 
За змістом п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка площею 1,4711 га (кадастровий номер 7110136400:04:001:0033) під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції за рахунок земель сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаси". Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, код КВЦПЗ - 01.01.
Відповідно до п. 3 Договору на земельній ділянці знаходяться такі об`єкти нерухомого майна та інфраструктури: - нежитлова.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до листа міськрайонного управління Держгеокадастру у Черкаському районі та м. Черкаси Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 04.10.2018 № 2305/0/25-18 становить: 2 992 364, 51 грн (п. 5 Договору).
За умовами п. 9 Договору за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі. Річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки і на час укладення Договору становить 89 770, 94 грн.
Обчислення розміру грошової оцінки та орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення, функціонального використання та коефіцієнтів індексації (п. 10 Договору).
Згідно з п. 13 Договору в разі проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки   землі, внесення інших змін на підставі   вимог діючого законодавства, а також в разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмірів орендної плати та нормативної грошової оцінки, що діють в м. Черкаси, розмір грошової оцінки земельної ділянки та розмір щорічної орендної плати змінюватиметься без внесення змін   та доповнень до цього договору.
Відповідно до пп. з) п. 31 Договору відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 № 2-573 до моменту державної реєстрації права оренди. У разі наявності документів, що підтверджують оплату за користування земельною ділянкою до моменту набуття чинності договору оренди землі, сума упущеної вигоди (не отриманого прибутку) відповідно зменшується на суму сплачених коштів.
Державну реєстрацію Договору проведено 06.12.2018.
У подальшому, 18.03.2019 Міськрада направила ФОП Гаркуші П.П. вимогу №1032-01-20 щодо виконання зобов`язання за пп. з) п. 31 Договору на суму упущеної вигоди в розмірі 485   559,26 грн, відповіді на яку отримано не було та не було сплачено відповідну заборгованість, що стало підставою для звернення Міської ради з позовом у цій справі. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. 
Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування.
Статтею 1 Закону України "Про оренду землі"   встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з положеннями ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються   Земельним кодексом України, цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Змістом ст. 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Згідно з ч. 1   ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст.ст.   6   та   627 ЦК України   передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1   ст. 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 11,   525,   526,   626 ЦК України   договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно зі   ст. 629 ЦК України   договір є обов`язковим для виконання сторонами.
При цьому ч. 3   ст.      631 ЦК України   унормовано, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції правовідносини між сторонами у цій справі виникли із Договору оренди землі, пп. з) п. 31 якого сторони погодили, що орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення № 2-1573 до моменту державної реєстрації права оренди. 
Також судом першої інстанції встановлено, що доказів оскарження пп. з) п. 31 Договору матеріали справи не містять, відтак колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що вказана умова Договору сторонами погоджена та обов`язкова до виконання. Тобто, укладений між позивачем та відповідачем Договір передбачає обов`язок відповідача відшкодувати збитки (упущену вигоду), що полягає в неотриманні орендної плати за період з дати приймання рішення до моменту набуття чинності Договору.
Як підтверджується матеріалами справи відповідач в порушення свого зобов`язання передбаченого рішенням Міської ради Договір оренди землі не уклав. Водночас відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він мав об`єктивні перешкоди для виконання свого обов`язку, а також відсутні докази, що підтверджують звернення відповідача у встановлений строк до позивача із пропозицією укласти договір оренди землі. 
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач фактично користувався земельною ділянкою у вказаний позивачем період, оскільки земля надавалась в оренду під нежитлові будівлі для виробництва, зберігання, переробки сільськогосподарської продукції, за адресою м. Черкаси, вул. Пацаєва, 53.
Отже, враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем обов`язку, передбаченого пп. з) п. 31 Договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відшкодування  відповідачем позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, яка полягає в неотриманій орендній платі за період між прийняттям рішення Міською радою      від 09.06.2011 № 2-573 до моменту державної реєстрації права оренди. Про правомірність вказаного висновку суду першої інстанції відзначив суд касаційної інстанції в постанові від 18.06.2020 у даній справі.
Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з тим, що положення земельного та цивільного законодавства не містять заборони для сторін врегулювання відносин із відшкодування недоодержаних доходів у договірному порядку, що мало місце у цьому разі, а тому помилковими є твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано, що спірні правовідносини регулюються Порядком, вимог якого позивачем не дотримано, чим порушено норми ст. 157 Земельного кодексу України, оскільки матеріали справи не містять акту про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акту, у зв`язку з чим умови Договору, передбачені пп. з) п.31, не породжують у відповідача автоматичного виникнення грошового зобов`язання.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2010 у даній справі зазначив про відсутність підстав до застосування до спірних правовідносин положень п. 5 Порядку, а також про помилковість висновку суду апеляційної інстанції, викладеного в постанові від 06.02.2020, про те, що сторони в спірному Договорі встановили лише розмір збитків (в розмірі орендної плати), а стосовно порядку і строків їх сплати необхідно керуватися п. 5 Порядку, а саме "не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій".
Таким чином, в даному випадку відповідач добровільно уклав Договір, погодився на його умови, зокрема, викладені у пп. з) п. 31, не оспорював цієї умови у судовому порядку. Отже, між сторонами існують договірні стосунки на підставі укладеного Договору, а тому, відносини сторін мають договірний характер, відтак, саме Договір визначає підстави, порядок, умови, межі, період та розмір відповідальності сторін.
Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №925/1646/17, який було враховано судом першої інстанції при винесенні рішення. 
Щодо строку виконання вказаного договірного зобов`язання відповідача перед позивачем колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що строк (термін) виконання передбаченого пп. з) п. 31 Договору зобов`язання відповідача настав до подання позову до суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).
З матеріалів справи вбачається, що Міська рада направила на адресу відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України вимогу про оплату упущеної вигоди (не отриманого прибутку) від 18.03.2019  в розмірі 485 559, 26 грн. із зазначенням необхідних реквізитів для перерахування коштів. 
Доводи відповідача про те, що вказана вимога не була отримана відповідачем суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні копії фіскального чеку та опису вкладення в цінний лист № 1800198669229 від 19.03.2019, з яких вбачається, що вказаний цінний лист з вкладенням зазначеної вимоги було направлено  на адресу відповідача: 18031, м. Черкаси, вул. Кавказька, 30, яка відповідає адресі місцезнаходження орендаря, зазначеній в Договорі оренди землі від 30.11.2018, та адресі місця проживання фізичної особи - підприємця за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 05.06.2019 (Витяг від 05.06.2019 №1005409624 - т.1, а.с. 34). 
Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Отже доводи відповідача про те, що дане поштове відправлення було направлено на стару адресу колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє з огляду на те, що відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про зміну своєї адреси, а також доказів зміни відомостей про місцезнаходження (місця проживання або іншої адреси, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань  в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".  
Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що оскільки ст. 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа тощо) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.
Проте, жодних доказів дотримання відповідачем вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" щодо державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, що містяться в Єдиному державному реєстрі, відповідач не надав суду, як і не підтвердив належними доказами повідомлення позивача про зміну своєї адреси для листування з ним.  
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними доводи відповідача про те, що у спорах щодо стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди, кошти повинні стягуватись з користувача земельної ділянки на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень зазначеної норми матеріального права.
Також необґрунтованими є доводи відповідача про те, що справа №925/449/19 не може розглядатись за правилами господарського судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Виходячи із змісту вказаних норм Кодексу та суб`єктного складу учасників справи, враховуючи, що у спірних правовідносинах з Міською радою відповідач виступає саме як фізична особа-підприємець, цей спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц не може бути прийнята до уваги при прийнятті судового рішення у справі № 925/449/19, оскільки спір у цій справі стосується інших правовідносин, які виникають з укладеного між сторонами Договору. 
Отже, виходячи з встановлених обставин та враховуючи наведені норми чинного законодавства, перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі 485 559,26 грн за весь період з дати прийняття рішення № 2-1573 до моменту державної реєстрації права оренди, відсутність заперечень щодо вказаного розрахунку чи власного контррозрахунку відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем заборгованості.
Відповідачем в апеляційній скарзі також подано заяву про застосування позовної давності в частині стягнення 485 559, 26 грн за період з 09.06.2011 в межах трьох років, за наслідками застосування якої відмовити в позові з цих підстав, обґрунтовуючи подану заяву тим, що відповідач не був обізнаний про судовий розгляд цієї справи.  
За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Оскільки створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим судом.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі 200/11343/14-ц дійшла висновку, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 2, 3   ст. 120 ГПК України      суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Порядок вручення судових рішень передбачено ст. 242 ГПК України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Положеннями ч. 11 вказаної статті ГПК України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
В Перехідних положеннях ГПК України, а саме, в п. 17 та пп. 17.1 визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Частиною 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси, ухвала надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції з метою належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судових засідань у даній справі здійснював надсилання копій відповідних ухвал на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 18031, м. Черкаси, вул. Кавказька, 30, рекомендованими листами з повідомленнями, які повернуті з відміткою поштового відділення - адресат відсутній за вказаною адресою. 
Крім того, судом першої інстанції відповідач повідомлявся через оголошення  про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України. 
Беручи до уваги те, що судом першої інстанції направлялись постановлені у справі ухвали про призначення судових засідань, в тому числі і ухвали про відкриття провадження у справі, за адресою місцезнаходження (місця проживання) відповідача, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак неотримання відповідачем поштової кореспонденції залежало виключно від суб`єктивної поведінки сторони, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду даної справи в суді першої інстанції.  
Із змісту ухвал суду першої інстанції від 23.04.2019 та від 20.05.2019 вбачається, що в них суд першої інстанції встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та продовжив його до наступного судового засідання, яке призначено на 05.06.2019. Відповідач вказаним правом не скористався. У поданій до апеляційного господарського суду заяві про застосування позовної давності вказаних обставин не спростував.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що заява відповідача про застосування наслідків пропущення позовної давності підлягає залишенню без розгляду.  
Зважаючи на викладене, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.  
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне  застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати з оплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесу-ального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича у справі №925/449/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі №925/449/19 залишити без змін. 
3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Гаркуші Петра Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневе-цького, 36, код: 25212542) 14 566,78 грн судового збору за подання касаційної скарги.
4. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.
5. Матеріали справи №925/449/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Повний текст постанови складено 21.09.2020. 

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                Г.П. Коробенко