ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«14» вересня 2020 року м. Херсон

Справа № 654/3901/19 Провадження № 22-ц/819/1358/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя - доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голопритстанського районного суду Херсонської області у складі судді Ширінської О. Х. від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, мотивуючи його тим, що вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік.
Вище зазначеним вироком суду встановлено, що 17 травня 2018 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи технічно-справним автомобілем «Рено Кенго» НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Санаторній в м. Гола Пристань, на перехресті із вул. Радісною, проявив неуважність, відволікся від стеження за дорожньою обстановкою, не переконався у безпечності виконуваного маневру, не надав дорогу мотоциклу марки «ІЖ 114-01», під його керуванням, і вчинив зіткнення, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26 червня 2018 року, йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий багатоуламковий перелом нижньої третини великостегнової кістки із зміщенням кісткових фрагментів; відкритий подвійний перелом нижньої третини малостегневої кістки лівої гомілки зі зміщенням; рвані забійні рани середньої третини лівого стегна гомілки стопи; забійна рублена рана голови; чисельні садини тулубу і кінцівок.
Цивільно-правову відповідальність винуватця аварії було застраховано в ПАТ «СК «Країна», яка на його звернення про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 16 424 грн і моральної шкоди в сумі 200 000 грн, перерахувала на його рахунок 21 058,05 грн.
З моменту вчинення ДТП з 17 травня 2018 року він знаходився у Голопристанській районній лікарні, що підтверджується епікризами, у зв`язку з постійними ускладненнями його довго не виписували з лікарні. Він не мав змоги працювати, забезпечувати родину та проводити час з малолітніми дітьми. На той час його дружина не працювала, а він був єдиним годувальником в сім`ї. На протязі семи місяців його родина знаходилась на межі виживання ,без жодних джерел існування, постійно позичаючи гроші у сторонніх людей не тільки на його лікування, а й на своє проживання.
Оскільки він тривалий час знаходився у лікарні та не мав змогу забезпечувати родину, він знаходився у пригніченому та депресивному стані, був змушений неодноразово звертатися до лікаря психіатра та невропатолога.
Позивач зазначав, що душевні страждання, які він відчув і продовжує відчувати щодня неможливо виміряти у грошовому еквіваленті, оскільки він залишився майже інвалідом і до сьогоднішнього дня знаходиться на обліку у лікаря травматолога, має постійні нервові зриви та стан депресії.
Врахувавши стан свого здоров`я та моральні страждання, які він зазнав і продовжує зазнавати, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, яку просив стягнути з ОСОБА_1 .
Рішенням Голопристансткого районного суду Херсонської області від 22 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
В решті заявлених вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 нам користь держави судовий збір у розмірі 1 000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач не надав суду належних доказів (документів, матеріалів, свідчень) факту страждань та зміну звичного способу життя, які підтверджують розмір моральної шкоди; суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, не запропонував та не з`ясував думку сторін щодо проведення у справі психологічної експертизи, висновки якої можуть стати підставою задоволення позовних вимог; встановивши розмір грошової компенсації за завдані страждання, позивачем не надано достатніх доказів визначення розміру моральної шкоди; суд не врахував відшкодування ним ОСОБА_2 12 000 грн і його матеріальний стан, інваліда ІІІ групи, пенсіонера, який не має змоги відшкодувати більше вже сплаченої суми.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду, як законне, без змін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 квітня 2019 року, який набрав законну силу, встановлено вину ОСОБА_1 у заподіянні тяжких травм ОСОБА_2 внаслідок ДТП; стаціонарне лікування травм ОСОБА_2 було тривалим і сумарно складає понад шість місяців, що у свою чергу позбавило останнього можливості заробляти на життя та утримувати сім`ю, призвело до вимушеного обмеження від суспільства, порушення соціальних зв`язків, обмеження у вільному пересуванні, зайнятті звичними справами, проводженні часу з близькими, участі у вихованні дітей; потягло матеріальні витрати на придбання ліків за відсутності доходу; повністю відновити здоров`я позивача після травм, спричинених ДТП не можливо, а тому останнім повністю доведено наявність заподіяної йому ОСОБА_1 моральної шкоди, що пов`язана зі стражданнями, які він переніс через ушкодження здоров`я. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 5 КК України, звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю три роки /а. с. 6-7/.
При визначенні покарання підсудного суд врахував і думку потерпілого ОСОБА_2 , який просив суд не позбавляти волі ОСОБА_1 .
Зі змісту вироку суду не вбачається відшкодування ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 заподіяної шкоди у добровільному порядку чи присудження судом грошової компенсації потерпілому за заподіяну майнову і моральну шкоду. 
Вище зазначеним вироком суду встановлено, що груба неуважність та нехтування Правилами дорожнього руху ОСОБА_1 призвела до зіткнення із мотоциклом під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП водію мотоцикла ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, спричинені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Так як цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована ПАТ «СК «Країна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0913, позивачем на адресу зазначеної страхової компанії було подано заяву про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 16 424 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000 грн. На рахунок ОСОБА_2 ПАТ «СК «Країна» було перераховано 21 058,05 грн., що підтверджується відповідною заявою на виплату переказу.
Відповідно до епікризу ОСОБА_2 , виданого Голопристанською центральною районною лікарнею 11 червня 2018 року за № 02593, останній був госпіталізований до лікарні 17 травня 2018 року з такими пораненнями: відкритий багатоуламковий перелом нижньої третини великостегневої кістки із зміщенням кісткових фрагментів; відкритий перелом нижньої третини малостегнової кістки лівої гомілки зі зміщенням; рвані забійні рани середньої третини лівого стегна гомілки стопи; забійна рублена рана голови; численні садини тулубу і кінцівок. Проведено операцію. Лікування: постільний режим, застосування медичних препаратів. Виписаний з травматологічного відділення 11 червня 2018 року з покращеннями; рекомендовано спостереження та перев`язки у лікаря-травматолога /а. с. 16/. 
Згідно епікризу ОСОБА_2 , виданого Голопристанською центральною районною лікарнею 10 липня 2018 року за № 03083, останній був поміщений на стаціонарне лікування до травматологічного відділення лікарні 12 червня 2018 року з гнійними некрозами після проведеної операції та встановлення спице-стрижневого апарата. 22 червня 2018 року проведено повторну операцію. Стан хворого покращився, 10 липня 2018 року виписаний на амбулаторне лікування /а. с. 18/.
Відповідно до епікризів ОСОБА_2 , виданих Голопристанською центральною районною лікарнею 25 серпня 2018 року за № 04275, 12 вересня 2018 року за № 04809, 11 жовтня 2018 року за № 05186, 10 листопада 2018 року за № 0575, 19 червня 2019 року за № 03087, останній перебував на стаціонарному лікуванні з 03 серпня 2018 року по 25 серпня 2018 року; з 25 серпня 2018 року по 12 вересня 2018 року; з 12 вересня 2018 року по 11 жовтня 2018 року; з 12 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року; з 07 червня 2019 року по 19 червня 209 року /а. с. 20-28/.
З епікризів позивача вбачається, що останній переніс дві операції зі встановлення спице стержневого апарата, які мали ускладнення, фактично з 17 травня 2018 року по 10 листопада 2018 року безперервно перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Голопристанської центральної районної лікарні; 07 червня 2019 року йому було проведено оперативне втручання з метою демонтажу спице-стрижневого апарата, виписаний з відділення 19 червня 2019 року на амбулаторне лікування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно приписів ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 2 - 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами вищезазначених норм права і врахував, як тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, так і суттєвість змін у його життєвих стосунках, внаслідок спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Колегія суддів наголошує, що позивач - молода особа у віці 33 років, одружений, має двох малолітніх дітей -доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на його утриманні /а. с. 14, 15/. Внаслідок грубого порушення відповідачем Правил дорожнього руху, позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до тривалого, безперервного (майже 6 місяців) стаціонарного лікування та більше року відновлення лівої кінцівки, перенесення трьох операцій (17 травня 2018 року; 22 червня 2018 року та 07 червня 2019 року) на лівій нижній кінцівці, включаючи установку та демонтаж спице-стержневого апарату. Функція лівої ноги у позивача повністю не відновлена і 19 червня 2019 року він виписаний для продовження амбулаторного лікування.
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 при наявності пенсії, займається вирощуванням сільськогосподарської продукції за місцем свого проживання, здійснюючи їх реалізацію в місцях збуту вирощеного товару, шляхом вивезення продуктів харчування власним транспортних засобом; ІІІ група інвалідності є робочою групою.
Згідно ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Таким чином, з огляду на вище зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування судом його матеріального стану не ґрунтуються на законі і підлягають відхиленню.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду належних доказів (документів, матеріалів, свідчень факту страждань та зміну звичного способу життя), які підтверджували розмір моральної шкоди, а суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, не запропонував та не з`ясував думку сторін щодо проведення у справі психологічної експертизи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розмір моральної шкоди визначається судом, виходячи з обставин спричинення таких страждань, їх тяжкості та тривалості. Проведення досліджень чи судових експертиз при цьому не є обов`язковим. Позивач надав належні і допустимі докази отримання тілесних ушкоджень з вини відповідача, характер таких ушкоджень, тривалості лікування та не відновлення у повному обсязі функції лівої нижньої кінцівки, які, в свою чергу, відповідачем не спростовані.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо підставності відшкодування позивачу моральної шкоди та визначення її розміру з урахуванням вимог розумності і справедливості
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова