Ухвала
Іменем України 
20 серпня 2020 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 720/1059/18
провадження № 51-3864ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що потерпілий не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  п. 4, ч. 2, ч. 3 та ч. 6 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному потерпілий у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу статей 412, 419 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали на підставі, передбаченій п. 1 
ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, потерпілий в обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу 
статей 433, 438 КПК України взагалі не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, потерпілий у своїй касаційній скарзі, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на порушення судом першої інстанції ст. 414 КПК України, при цьому не наводить доводів щодо явної несправедливості призначеного кожному із засуджених покарання з огляду на положення вказаної статті.
 
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України потерпілий у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Також в порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копій її додатків (копій судових рішень) у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 липня 2020 року щодо засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3