Постанова
іменем України 
23 червня 2020 року
м. Київ
справа № 199/5652/17
провадження № 51-1303 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
            
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                  ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 2 вересня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040630003571, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України  (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 2 вересня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК                      ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені п. 1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК. 
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 29 жовтня  2016 року приблизно о 15:00, знаходячись біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, стоячи позаду ОСОБА_8 , наніс йому удар кулаком у нижню щелепу, заподіявши потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.           
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року вирок змінено. 
Ухвалено зазначити у вступній частині вироку, що його винесено за участю                           і прокурора ОСОБА_9 .  
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на:
-         копію фототаблиці до протоколу проведення слідчого експерименту                        від 25 січня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ;
-         копію фототаблиці до протоколу проведення слідчого експерименту                 від 20  січня 2017 року за участю свідка ОСОБА_10 ;
-         покази свідка ОСОБА_10 , отримані під час досудового розслідування 30 березня 2017 року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська в порядку ч. 1 ст. 225 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційні скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що суд необґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні допустимі та достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено. Вказує на відсутність процесуальних повноважень у слідчого ОСОБА_11 , а тому суд не міг посилатися на відповідні докази у вироку. В свою чергу апеляційний суд, частково погодившись з доводами сторони захисту та визнавши окремі докази недопустимими, повторно обставин кримінального провадження не дослідив, оцінки іншим доказам сторони обвинувачення на предмет їх допустимості й достатності не надав та безпідставно залишив обвинувальний вирок суду першої інстанції у відповідній частині без зміни. На думку захисника, висновки судово-медичних експертиз щодо встановлення характеру тілесних ушкоджень потерпілого та механізму їх нанесення також є недопустимими в якості доказів, оскільки вони ґрунтуються, зокрема, на даних протоколів проведення слідчих експериментів від 20 та 25 січня 2017 року за участю свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 , додатки (фототаблиці) до яких апеляційним судом визнано недопустимими доказами. Також як на порушення вимог ст. 419 КПК посилається на відсутність в ухвалі апеляційного суду дати її постановлення.  
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
Так, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення                  і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,                    які б перешкодили суду першої інстанції встановити фактичні обставини кримінального провадження та дати юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК кваліфіковано правильно.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого ОСОБА_8 , котрий в деталях розповів про обставини спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, показання свідків, дані протоколів слідчих дій, висновки експерта та документи на підтвердження тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.                                           
І хоча свідки, показання яких покладено в основу вироку, самого моменту нанесення ОСОБА_8 удару безпосередньо не бачили, проте всі вони підтвердили, що ОСОБА_7 у цей час перебував із потерпілим, а тому об`єктивно був єдиним, хто міг заподіяти ОСОБА_8 відповідні тілесні ушкодження. 
Крім того, сам ОСОБА_7 не заперечував факту наявності у нього конфлікту                з ОСОБА_8 з приводу паркувального бар`єру, а також зустрічі з потерпілим 29 жовтня 2016 року в під`їзді будинку.
Відповідно до виписки із медичної карти потерпілого ОСОБА_12 останній був госпіталізований 29 жовтня 2016 року з діагнозом закритий перелом суглобового відростку нижньої щелепи.  
Згідно висновку експерта № 235е від 26 січня 2017 року виявлене у потерпілого тілесне ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком більш як 21 день. 
Враховуючи характер та локалізацію тілесного ушкодження, дані медичної документації та рентгенівського дослідження експерт дійшов висновку, що воно отримано в термін, на який вказав потерпілий. Тілесне ушкодження не                                       є характерним для спричинення власною рукою потерпілого чи при падінні з висоти власного зросту. 
Таким чином, дослідивши докази кримінального провадження, надавши                               їм належну оцінку на предмет достатності для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.                                
Вирок суду у відповідній частині є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК. 
Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та прокурора, апеляційний суд обґрунтовано залишив вирок у частині встановлених місцевим судом обставин та кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 діяння за ч. 1 ст. 122 КК без зміни. 
При цьому, погодившись з доводами сторони захисту щодо відсутності у слідчого ОСОБА_11 повноважень на здійснення досудового розслідування та виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на показання свідка                    ОСОБА_10 , а також на фототаблиці до протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 через недопустимість вказаних доказів, апеляційний суд обґрунтовано зазначив               в ухвалі, що це жодним чином не впливає на висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , оскільки інші докази є належними, допустимими та у своїй сукупності – достатніми для ухвалення обвинувального вироку. 
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогами                    ст. 419 КПК. Ухвала містить дату її постановлення.
Доводи захисника про необхідність визнання недопустимими в якості доказів даних судово-медичних експертиз є неспроможними. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що висновки експерта щодо ступеню тяжкості заподіяного ОСОБА_8 тілесного ушкодження ґрунтуються не на даних протоколів слідчих експериментів, а на даних медичної документації, отриманої                   в результаті госпіталізації потерпілого 29 жовтня 2016 року з діагнозом закритий перелом суглобового відростку нижньої щелепи.
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 надала пояснення щодо механізму утворення завданих потерпілому тілесних ушкоджень, що не суперечить показанням потерпілого, які він давав в судовому засіданні. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були                        б підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 , не встановлено.
За таких обставин, касаційні скарга захисника не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська                        від 2 вересня 2019 року, змінений ухвалою Дніпровського апеляційного суду                         від 27 січня 2020 року, та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня  2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                    ОСОБА_3