ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/373/20 Головуючий в 1-й інстанції - Сінєльнік Р.В.
Єдиний унікальний №332/906/20 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
17 серпня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Щасливого О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Щасливого О.Р. на постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 та з клопотанням про поновлення строку на оскарження вказаного судового рішення,
в с т а н о в и в:

постановою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 05.04.2020 року о 18-57 годині в м. Запоріжжі вул. Насркізна, 19 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21070, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови , порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. Від керування транспортним засобом водій відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Щасливий О.Р. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що додані до матеріалів справи докази, в тому числі й матеріали відеофіксації, не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 виконував функції водія у транспортному засобі, який почав рух за умов, що описані в протоколі. Так само матеріали справи не містять пояснень свідків, чи інших доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 взагалі керував транспортним засобом.
Звертає увагу суду, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП. Протокол був складений 05.04.2020 року, проте в розділі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» вказано, що адміністративне правопорушення вчинене 09.04.2020 року. ОСОБА_1 не було роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, оскільки в відповідному розділі відсутній його підпис.
В протоколі про адміністративне правопорушення свідки зазначені та до матеріалів справи додані їх пояснення. Але, фактично, ОСОБА_1 стверджує, що пропозиція поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння здійснювалась за відсутності свідків, а вони вже в подальшому з`явились для підписання пояснень та протоколу. На користь цього свідчить також й той факт, що на матеріалах відеофіксації правопорушення не відображено присутності свідків. В доданому до матеріалів акті огляду відсутній підпис особи, яка його склала, що є порушенням Інструкції та виключає допустимість цього доказу.
Крім того, ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що він вживав алкогольні напої після ДТП, а тому поліцейськими помилково кваліфіковані дії останнього за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також зазначає, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні, про існування постанови дізнався лише 13.05.2020 року, апеляційну скаргу подав 15.05.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Справа розглядається за участю адвоката Щасливого О.Р. на наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Щасливого О.Р., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, про існування постанови дізнався 13.05.2020 року, апеляційну скаргу подав 15.05.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271828 від 05 квітня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, однак від підпису протоколу відмовився (а.с.3); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 квітня 2020 року (а.с.7-8); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.9-10); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 05.04.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що дії ОСОБА_1 потрібно було кваліфікувати за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки він випив вже після ДТП, є помилковими, тому що протокол щодо ОСОБА_1 було складено саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №271828 від 05 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, однак від підпису протоколу відмовився.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є неналежним доказом, оскільки в протокол було складено 05.04.2020 року, а в розділі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» вказано, що адміністративне правопорушення вчинене 09.04.2020 року, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні, а в розділі «суть правопорушення» зазначено саме, що адміністративне правопорушення вчинено 05.04.2020 року, а не 09.04.2020 року, як на тому наполягав захисник. Також вказано, що від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній не заперечував факт вживання алкоголю, при цьому відмовився від про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування автомобіля останнім, спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом, відповідно до якого після приїзду поліцейських на місце ДТП та на їх запитання, що трапилось, ОСОБА_1 пояснив, що перебував за кермом і не зміг вчасно зупинити автомобіль, що і призвело до ДТП. Тобто останній не заперечував, що транспортним засобом керував саме він.

Доводи апеляційної скарги про порушення поліцейськими порядку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки його відмова приймалась без участі свідків, є непереконливими. Під час перегляду відеозапису було встановлено, що огляд ОСОБА_1 проводився в темний період доби на слабо освітленій ділянці, при якому були присутні декілька осіб, у тому числі і свідки. Крім того, в матеріалах справи є пояснення свідків, які також є доказами провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу адвокат Щасливий О.Р. в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику-адвокату Щасливому О.Р. строк на апеляційне оскарження постанови судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Щасливого О.Р. залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 332/906/20