Справа № 161/11410/20  Провадження №33/802/613/20 	Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В. 	
Категорія:ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року                                                                 місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., скаржника ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 23 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм, жителя АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, на підстав ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 08.07.2020, о 16.45 год., по вулиці Боженка, 31, в місті Луцьку, Волинської області, керував транспортним засобом - «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Він же, 08.07.2020, о 16.45 год., по вулиці Боженка, 31, в місті Луцьку, Волинської області, керував транспортним засобом - «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «ГАЗ 3302», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 12.1, п.13,1 ПДР. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 , в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Зазначає, що працівниками поліції порушений порядок освідування на стан алкогольного сп`яніння та право на захист. Посилається також на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства, при цьому було порушено його право на захист, оскільки без належного повідомлення справа розглянута у його відсутності. Вказує про відсутність події та в його діях складу інкримінованого правопорушення, оскільки жодних допустимих та належних доказів в матеріалах справи немає. Просить поновити пропущений строк, оскільки вважає його пропущеним з поважних причин, скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Крім того, вважає, що суддя місцевого суду у відповідно до вимог п.6 ч. 1 ст. 247 КУпАП мав закрити провадження у справі.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, постанову від 23.07.2020 він отримав лише 07.08.2020, при цьому апеляційну скаргу подав 11.08.2020, тому строк апеляційного оскарження постанови йому необхідно поновити, так як він пропущений із поважних причин.
Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення скаржника, який просив поновити пропущений строк та апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, суддя приходить до наступного висновку.
Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом відповідно до телефонограми від 20.07.2020 №161/114110/20/36213/2020 останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.13). 
Крім того, в протоколі зазначено, що розгляд справи мав відбутись 23.07.2020 о 10 год. в приміщенні Луцького міськрайонного суд, зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с.1).
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Таким чином, суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.
Твердження апелянта про порушення працівниками поліції права на захист не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 було роз`яснено при складенні протоколу права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, останній зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, про що свідчить його підпис.
Таким чином, жодних порушень права на захист, зокрема і на правову допомогу, судом допущено не було.
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин вказаних у постанові. Даний висновок ґрунтується на досліджених судом доказах та в апеляції не оспорюється.
Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом (а.с.1), висновком КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» щодо перебування особи в стані алкогольного сп`яніння (а.с.6) та відеозаписом подій з боді-камер поліцейського (а.с.10). Ставити під сумнів висновок щодо результатів медичного огляду в суду немає, не наведені такі об`єктивні підстави і в самій скарзі.
Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
Звертає суд увагу і на ту обставину, що в апеляційному суді скаржник будь-яких додаткових обставин, окрім викладених в скарзі, не повідомив, жодних клопотань чи доказів не подавав.
Твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, так як останній пройшла огляд в КП «Волинський медичний центр терапії залежностей».
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, а саме порушені правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за ст. 124 КУпАП, та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, суддя знаходить доводи скаржника про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, безпідставними.
Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Особи, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. Так, на відміну від ст. 130 КУпАП у редакції від 07 липня 2016 року, згідно з якою за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, каралось штрафом у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, санкція ст. 286-1 КК передбачає покарання у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Таким чином, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння була не скасована, а навпаки посилена.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи. 
У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Суддя суду першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи, інші обставини справи, а тому призначив, на підставі ст. 36 КУпАП, порушнику безальтернативне адміністративне стягнення саме у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, з чим повністю погоджується і апеляційний суд, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, судя

П О С Т А Н О В И В

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного суду від 23 липня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня  2020 року  відносно ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду                          О.М. Клок