КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
Справа № 759/2515/19  Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Апеляційного провадження: 22-ц/824/7270/2020 доповідач: Гаращенко Д.Р. 
 
24 червня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого             судді               Гаращенка Д.Р.
суддів                                    Невідомої Т.О., Пікуль А.А.  
при секретарі                        Гавриленко М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Лаврентьєва Євгена Олександровича - представника ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року про залишення позову без розгляду, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.
Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу ДКП ТСЦ 1242/2018/1140823 від 10 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 400 4 MATIC 2996, 2015 року випуску, чорного кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 13). 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 07 серпня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14-16).
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року відкрито провадження у справі №175/4697/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
В рамках вказаної справи, ухвалою Дніпропетровського районного суду від 07 грудня 2016 року було накладено арешт на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі на транспортний засіб Mercedes GLE Cupe, який було придбано 24 липня 2015 року - тобто в період знаходження позивача та відповідача у шлюбі.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову від 07 грудня 2016 року, суд першої інстанції допустився помилки та невірно зазначив останню букву державного номеру вказаного транспортного засобу - НОМЕР_5 замість вірного НОМЕР_6. Дана помилка надала відповідачу можливість зняти вказаний транспортний засіб з обліку та продати його ОСОБА_3 
10 жовтня 2018 року ОСОБА_2 достовірно знаючи про наявність заборони на відчуження транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 400, відчужив вказаний транспортний засіб на користь ОСОБА_3 . 
За даним фактом відкрито кримінальне провадження.
Позивач зазначила, що такі дії з боку ОСОБА_2 є протиправними та порушують її права, як співвласника спірного транспортного засобу.
 20 січня 2020 року адвокат Лаврентьєв Є.О. представник ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позовних вимог у справі № 759/2515/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. 
В обґрунтування заяви вказав, що 10 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено мирову угоду у справі № 175/4697/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про становлення факт, що має юридичне значення та поділ майна подружжя, що знаходиться в провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області
Заява про затвердження мирової угоди подана до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.
За умовами угоди ОСОБА_1 відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по справі № 759/2515/19 в Святошинському районному суду м. Києва з моменту набрання законної сили ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4697/16-ц, яку буде надано додатково.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 17 лютого 2020 року, адвокат Лаврентьєв Є.О. - представник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог посилався на те, що 11 січня 2020 року, більше ніж за місяць до підготовчого засідання, адвокат Лаврентьєв Є.О. направив засобами поштового зв`язку на адресу Святошинського районного суду м. Києва письмову заяву, в якій зазначив про те, що наразі триває процес укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем в тому числі щодо транспортного засобу.
Мирова угода по справі №175/4697/16-ц підписана ОСОБА_1. та ОСОБА_2 10 січня 2020 року, проте, до теперішнього часу не затверджена Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, оскільки після подання мирової угоди, перше судове засідання призначено лише на 18 березня 2020 року. 
В своїй заяві від 11 січня 2020 року представник ОСОБА_1 повідомив суд про те, що після затвердження мирової угоди Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, позивачем буде подано заяву про відмову від позову по справі №175/2515/19.
Проте, вказані обставини судом першої інстанції до уваги взяті не були, а тому суд без достатніх правових підстав постановив ухвалу про залишення позову без розгляду, чим обмежив право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя. 
28 травня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просив ухвалу суду першої інстанції скасував, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрити.
В обґрунтування відзиву зазначив, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині скасування ухвали від 17 лютого 2020 року підтримує. 
Вказав, що 07 травня 2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області була затверджена мирова угода укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Враховуючи, розбіжність між датами судових засідань Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та Святошинського районного суду м. Києва, ухвала про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 постановлена раніше ніж було затверджено мирову угоду.
Оскільки на теперішній час відсутній предмет спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній просив закрити провадження у справі №759/2515/19 за позовом ОСОБА_1 . 
Учасники справи в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини  своєї неявки суду не повідомили.  
Від адвоката Лаврентьєва Є.О. представника ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з не набранням законної сили мирової угоди позивача та відповідача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 71-74).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 07 жовтня 2019 року (а.с. 77).
Внаслідок неявки сторін в судове засідання призначене на 07 жовтня 2019 року, суд першої інстанції повторно призначив засідання  на 17 лютого 2019 року в яке сторони також не з`явились (а.с. 82).
Про час та місце проведення судового засідання 07 жовтня 2019 року та 17 лютого 2019 року сторони повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розгляд даної справи за відсутності позивача за наявними матеріалами справи не можливий, письмових доказів щодо неможливості бути присутньою в судовому засіданні з поважних причин позивачем не було надано суду, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому вважав необхідним залишити даний позов без розгляду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду  першої інстанції враховуючи наступне.
Суд першої інстанції відкриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 призначив судове засідання 07 жовтня 2019 року, про час та місце його проведення повідомив сторін належним чином, шляхом направлення судових повісток (а.с. 78-81).
Враховуючи, що у судове засідання 07 жовтня 2019 року сторони не з`явились, суд повторно призначив судове засідання на 17 лютого 2019 року, повідомив сторін про час та місце його проведення належним чином, шляхом направлення судових повісток (а.с 83-85).
В судові засідання 07 жовтня 2019 року та 17 лютого 2019 року відповідачі не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, відзив на позовну заяву не надавали, про причини неявки  суду не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи без їх присутності не надсилали (а.с. 84).
Про судові засідання, призначені на 07 жовтня 2019 року та 17 лютого 2019 року позивачку ОСОБА_1 було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення адресату та реєстру відправлення вихідної кореспонденції, що свідчить про належне повідомлення позивача про дату і час розгляду справи (а.с. 78, 83).
Клопотань про відкладення розгляду справи не направила, причин неявки в судове засідання не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо  належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 не з`явилась в судові засідання 07 жовтня 2019 року та 17 лютого 2019 року без поважних причини, на підставі чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .
Доводи апелянта про те, що 11 січня 2020 року, більше ніж за місяць до підготовчого засідання, адвокат Лаврентьєв Є.О. направив засобами поштового зв`язку на адресу Святошинського районного суду м. Києва письмову заяву, в якій зазначив про те, що наразі триває процес укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем не спростовує висновки суду першої інстанції.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції обмежив право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, оскільки такі доводи є безпідставними, вони не підтверджуються жодними доказами та спростовуються матеріалами справи. 
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції діяв відповідно до норм чинного законодавства, керуючись положеннями п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 
Оскільки доводи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають, висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 268 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Лаврентьєва Євгена Олександровича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав визначених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 липня 2020 року.

Головуючий                                                                      Д. Р. Гаращенко

Судді                                                                                  Т. О. Невідома                                                                

А.А. Пікуль