УХВАЛА        
 
29 липня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 202/1798/16-ц
 
провадження № 61-11005ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Скибою Віталієм Володимировичем, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                    01 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання неправомірними дій, відшкодування збитків та моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ :
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням уточнень, просив:
-          визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк», пов`язані з безпідставним перерахуванням коштів в розмірі 3 329 грн 15 коп., які належать ОСОБА_1 , з карткового рахунку                                          № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 ; 
-          стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь збитки в розмірі 3 329 грн 15 коп., проценти в розмірі 903 грн 23 коп., пеню в розмірі 2 049 грн 20 коп. та 2 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.  
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                 01 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, в задоволенні позову                ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідача, які пов`язані з безпідставним перерахуванням грошових коштів з карткового рахунку                                         № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_3 , відшкодування збитків в розмірі 3 329 грн 15 коп., стягнення відсотків в розмірі 903 грн 23 коп. та пені в розмірі 2 049 грн 20 коп., виходили з безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки кошти перераховані банком з одного рахунку ОСОБА_1 на інший рахунок ОСОБА_1 , як погашення дебіторської заборгованості, що не є збитками.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у сумі 2 тис. грн суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої моральної шкоди.
 
У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат                                   Скиба В. В. звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від               01 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову  ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» є відшкодування збитків та моральної шкоди, ціна позову в загальному розмірі                   становить 8 281 грн 58 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб       (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 202/1798/16-ц є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру за позовом  ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції,                              ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до                           Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу               малозначною.
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року               № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
 
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Скибою В. В., на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті                394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Скибою Віталієм Володимировичем, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій, відшкодування збитків та моральної шкоди відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов