Постанова
Іменем України 
 
24 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 711/1626/17
провадження №61-27056св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:визнати незаконними дії та бездіяльність приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Рички Ю. О.; визнати незаконною та скасувати реєстрацію спадкової справи, зареєстрованої приватним нотаріусом Ричкою Ю.О. в державному реєстрі під № 58678257, номер у нотаріуса 8/2016; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 59441646, бланк НВА 163776, номер в реєстрі нотаріальних дій 2051, видане 01 вересня 2016 року, зареєстроване в державному реєстрі 01 вересня 2016 року о 18:29 год приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю. О.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 59441656, бланк НВА 163775, номер в реєстрі нотаріальних дій 2048, видане 01 вересня 2016 року, зареєстроване в державному реєстрі 01 вересня 2016 року о 18:32 год приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 .
У встановленому законодавством порядку вона 29 березня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Ю. О. із заявою про прийняття спадщини. Також вказала, що спадкоємцем першої черги за законом є мати померлого - ОСОБА_2 
06 вересня 2016 року вона звернулася до приватного нотаріуса Рички Ю. А. для отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя як дружина, що пережила чоловіка, та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна. Проте нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтв у зв`язку з необхідністю направлення запитів до державних установ та отримання підтвердження належності спадкового майна померлому чоловіку.
Згодом їй стало відомо, що приватним нотаріусом Ричкою Ю.О. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки грошових коштів в розмірі 4 839 114 грн з відповідними відсотками, які знаходилися на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ № 10003/0310 філії - Дніпровське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк»), щодо яких відсутнє заповідальне розпорядження спадкодавця, та видано свідоцтво на спадщину за законом на 1/2 частки дивідендів, нарахованих учаснику (засновнику) Товариства з обмеженою відповідальністю «Стронг-К» (далі - ТОВ «Стронг-К»). Вказані свідоцтва про право на спадщину зареєстровані у Спадковому реєстрі під номерами 59441656 та 59441646. Таким чином, приватний нотаріус свідомо не повідомила її про видачу свідоцтв і не отримала він неї згоди на їх видачу, ввела в оману щодо необхідності отримання підтверджень наявності майна і  в порушення вимог закону приватний нотаріус Ричка Ю.О. не вчинила нотаріальні дії та не надала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії, чим порушила її права як спадкоємиці.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтв про право на спадщину, незаконно видала такі свідоцтва ОСОБА_2 без врахування її права як дружини померлого на частину в спадковому майні, яке є спільним майном подружжя.
Крім того, приватний нотаріус Ричка Ю. О. незаконно відкрила спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , порушивши територіальні правила роботи нотаріусів.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 59441656, номер в реєстрі нотаріальних дій 2048, видане 01 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Ричкою Ю. О.
Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 59441646, номер в реєстрі нотаріальних дій 2051, видане 01 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Ричкою Ю. О.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що видані 01 вересня 2016 року ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, а саме на Ѕ часину грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку в ТВБВ філії - Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк», а також на Ѕ частину дивідендів, нарахованих учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К»  є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки видані з порушенням прав ОСОБА_1 як спадкоємиці частки в спільному майні подружжя.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України.
Дивіденди - частина прибутку, яка виплачується емітентом корпоративних прав на користь власників корпоративних прав, або державним некорпоратизованим, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або місцевої громади.
Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 червня року 2015 у справі № 6-38цс15, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.
З урахуванням викладеного суд встановив право ОСОБА_1 на половину отриманого доходу від діяльності ТОВ «Стронг-К».
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2017 року скасоване. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що шлюб між спадкодавцем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 зареєстрований 22 вересня 2007 року.
ТОВ «Стронг-К» створено 22 серпня 2007 року, державну реєстрацію юридичної особи проведено цього ж дня. Статутний капітал на день реєстрації становив 44 000 грн. Засновниками ТОВ «Стронг-К» були ОСОБА_3 та ВАТ «Кіровоградське підприємство «Укропткульттовари».
20 вересня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу та протоколу № 2 зборів засновників ТОВ «Стронг-К» від 20 вересня 2007 року єдиним засновником ТОВ «Стронг-К» із статутним капіталом в розмірі 1 000 000 грн став ОСОБА_3 .
Державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Стронг-К» проведено 20 вересня 2007 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області, номер запису 122410500010388562. 
Відповідно до пункту 7.1 статуту ТОВ «Стронг-К» (в редакції від 20 вересня 2007 року, державна реєстрація якої проведена 20 вересня 2007 року) частка в статутному капіталі товариства у розмірі 1 000 000 грн становить 100 % статутного капіталу, належить ОСОБА_3 .
Відтак створення ТОВ «Стронг-К» за рахунок коштів ОСОБА_3 відбулося до реєстрації шлюбу з позивачем.
В матеріалах справи відсутні докази належності ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 частки у статутному капіталі ТОВ «Стронг-К».
Суд першої інстанції не врахував, що депозитний вклад у філії банку АТ «Ощадбанк» був внесений ОСОБА_3 як сума нарахованих та сплачених дивідендів від ТОВ «Стронг-К», відтак вказані кошти не можуть вважатися спільною сумісною власністю подружжя.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і  порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року та залишити в силі заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин правову позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення частини першої статті 61 СК України. 
 
Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 проживав з нею однією сім`єю з 2004 року, а заяву про укладення шлюбу вони подали за місяць до придбання підприємства. 
 
95, 6 % статутного капіталу ОСОБА_3 вніс під час перебування у зареєстрованому шлюбі з нею, відтак статутний капітал ТОВ «Стронг-К» остаточно був сформований 22 серпня 2008 року за рахунок спільних коштів.
 
Помилковими є висновки суду про те, що кошти, розміщені на депозитному рахунку, є дивідендами.
 
Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю. О. не вчинила нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину і не надала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії, не вжила заходи для охорони та збереження спадкового майна.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Придніпровського районного суду м. Черкаси.
 
18 червня 2018 року справа № 711/1626/17 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ОСОБА_2 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 29 лютого 2015 року, актовий запис № 243, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 
09 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Ю. О. із заявою про прийняття спадщини.
29 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Ю. О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 
01 вересня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю. О. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 59441656, номер в реєстрі нотаріальних дій 2048, спадщина складається з Ѕ частки грошових коштів у розмірі 4 839 114 грн, які знаходяться на картковому рахунку в  ТВБВ № 10003/0310 філії - Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк» та свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 59441646, номер в реєстрі нотаріальних дій 2051, на Ѕ частину дивідендів, нарахованих учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К» ОСОБА_3 в розмірі 500 000 грн.
06 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Ю. О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку в спільному майні подружжя як дружині, що пережила чоловіка, та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна.
Встановлено, що 22 серпня 2007 року було створено ТОВ «Стронг-К», державну реєстрацію юридичної особи проведено цього ж дня. Статутний капітал на день реєстрації становив 44 000 грн. Засновниками ТОВ «Стронг-К» є ОСОБА_3 та ВАТ «Кіровоградське підприємство «Укропткульттовари».
20 вересня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу та протоколу № 2 зборів засновників ТОВ «Стронг-К» від 20 вересня 2007 року єдиним засновником ТОВ «Стронг-К» із статутним капіталом в розмірі 1 000 000 грн став ОСОБА_3 .
Відповідно до пункту 1.1. договору купівлі-продажу від 20 вересня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 6283, ВАТ «Кіровоградське підприємство «Укропткульттовари» зобов`язалося передати у власність ОСОБА_3 частку у статутному капіталі ТОВ «Стронг-К» у розмірі 99, 9%, а ОСОБА_3 зобов`язався прийняти цю частку у статутному капіталі і сплатити за неї обговорену грошову суму.
Згідно з пунктом 4.1. вищевказаного договору ОСОБА_3 повідомив, що на момент укладення договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідно до протоколу № 2 Установчих Зборів Засновників ТОВ «Стронг-К» від 20 вересня 2007 року вирішено: виключити зі складу учасників ТОВ «Стронг-К» ВАТ «Кіровоградське підприємство «Укропткультовари»; для виконання статутних цілей за рахунок додаткових грошових внесків учасників товариства збільшити статутний капітал до 1 000 000 грн; у зв`язку зі зміною складу учасників та збільшенням статутного капіталу товариства розподілити частки учасників в статутному капіталі наступним чином: ОСОБА_3 - 1 000 000 грн, що становить 100% статутного капіталу.
Згідно з пунктом 7.1 статуту ТОВ «Стронг-К» (в редакції від 20 вересня 2007 року, державна реєстрація якої проведена того ж дня) частка в статутному капіталі товариства у розмірі 1 000 000 грн, що  становить 100 % статутного капіталу, належить ОСОБА_3 .
Як вбачається з відповіді ТОВ «Стронг-К» на запит приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Ю. О., на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Стронг-К» підприємством за 2014-2015 роки було нараховані дивіденди єдиному учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К» ОСОБА_3 у сумі 6 096 256, 68 грн, з якої утримано ПДФО та військовий збір. До виплати належало 5 700  000, 00 грн. З суми дивідендів, що належала до виплати, Товариство 4 500 000 грн перерахувало на поточний рахунок ОСОБА_3 у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк». Сума нарахованих, але не виплачених учаснику (засновнику) дивідендів становить 500 000 грн.
Суди встановили, що грошові кошти, які є нарахованими та сплаченими дивідендами від ТОВ «Стронг-К», були внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок в АТ «Ощадбанк».
Згідно з відповіддю АТ «Ощадбанк» на запит приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Ю. О.,  на ім`я ОСОБА_3 в ТВБВ № 10003/0310 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31 серпня 2016 року залишок вкладу становить 4 839 114, 73 грн, заповідальне розпорядження в установі АТ «Ощадбанк» не складено.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За правилами статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України).
Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.
За змістом статті 115 ЦК України, статті 85 ГК України та статті 12 Закону України «Про господарські товариства» власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників.
Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується у право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначальних є факт набуття подружжям таких грошових коштів у шлюбі.
Таким чином, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від
03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15.
У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи-підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної власності.
Зокрема вказано, що статутний капітал приватного підприємства, сформований за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
Відповідно до підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 ПК України дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.
Отже, дивіденди у розумінні ПК України - це платіж, що сплачується на користь засновників підприємства у зв`язку з розподілом частини прибутку такого підприємства.
Згідно з частиною першою, другою статті 26 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток.Товариство виплачує дивіденди грошовими коштами, якщо інше не встановлено одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.
Встановивши, що створення ТОВ «Стронг-К» відбулося до реєстрації шлюбу з позивачем, 100% частка у статутному капіталі була набута ним до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 шляхом придбання 99, 9 % частки у ВАТ «Кіровоградське підприємство «Укропткульттовари», під час перебування у шлюбі з нею статутний капітал товариства за рахунок виділення зі спільної сумісної власності майна (коштів) не збільшувався, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що дивіденди є особистою власністю ОСОБА_3 , тому відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку дивідендів, нарахованих ОСОБА_3 як учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К».
Обґрунтованими також є висновки апеляційного суду про відмову у визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину грошових коштів в розмірі 4 839 114 грн з відповідними відсотками, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ № 10003/0310 філії - Дніпровське обласне управління АТ «Ощадбанк», оскільки депозитний вклад у філії АТ «Ощадбанк» був внесений ОСОБА_3 як сума нарахованих та сплачених ТОВ «Стронг-К» дивідендів, які були об`єктом права особистої приватної власності. 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 проживав з нею однією сім`єю з 2004 року, відтак ТОВ «Стронг-К» було створене під час перебування з нею у фактичних шлюбних відносинах, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаної обставини, судами зазначений факт не встановлювався. 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі, власного тлумачення норм матеріального права та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-8/2012  і стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті   і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для йогоскасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу                      ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
  Головуючий	  В. О. Кузнєцов  	
Судді:	В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко  	
 	                                   В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов