ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року	Львів	Справа № 140/2782/19 пров. № А/857/4655/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Глушка І.В., Довгої О.І.
при секретарі судового засідання:                 Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року (рішення ухвалене о 13:33 хв. у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Денисюка Р.С., повний текст рішення складено 05.03.2020р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

                                                      ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною щодо нездійснення за рахунок місцевого бюджету компенсації додаткових витрат, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води, вартості норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, затверджені органом місцевого самоврядування, та компенсувати позивачу витрати по переплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 4594,94 гривні.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач до жовтня 2014 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №621 від 14.07.2010 оплачував житлово-комунальні послуги з врахуванням субсидії в розмірі 10% сукупного доходу як сім`я, яка складається тільки з пенсіонерів. Постановою КМ України №409 від 06.08.2014 "Про встановлення державних соціальних стандартів в сфері житлово-комунального обслуговування" (далі - Постанова № 409)  з жовтня 2014 року було повністю змінено механізм розрахунку обов`язкової частини за житлово-комунальні послуги при призначенні субсидії. Зокрема, позивачу було знижено обов`язковий платіж з 10% до 7,33% терміном з жовтня 2014 року по січень 2015 року. Починаючи з січня 2015 року по квітень 2017 року обов`язковий платіж змінювався відповідно до змін розміру призначеної пенсії. На усне звернення позивача до Луцької міської ради йому пояснили, що він має сплачувати за житлово-комунальні послуги остаточну (залишкову) суму після врахування субсидії та суми обов`язкового платежу. Вважає, що таким чином в оманливий спосіб його примусили з жовтня 2014 року сплачувати надлишкові суми всупереч розмірів, встановлених вищевказаними постановами Кабінету Міністрів України та Верховної Ради України, в результаті чого ним переплачено за житлово-комунальні послуги: з жовтня 2014 року по жовтень 2016 року - 2374,97 грн.; з жовтня 2016 року по квітень 2017 року - 1220,18 грн.; з травня 2018 року по листопад 2018 року - 998,76 грн, а всього за ці періоди - 4594,94 грн. Просив позов задоволити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 за рахунок місцевого бюджету компенсації понесених ним додаткових витрат, громадянам яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України “Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування” від 06.08.2014 № 409, а саме: для користування послугами з централізованого постачання холодної води, для користування послугами з централізованого постачання гарячої води та для користування послугами з централізованого водовідведення за період з червня 2018 року по листопад 2018 року. Зобов`язано Луцьку міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію понесених ним додаткових витрат, громадянам яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України “Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування” від 06.08.2014 № 409, а саме: для користування послугами з централізованого постачання холодної води, для користування послугами з централізованого постачання гарячої води та для користування послугами з централізованого водовідведення за період з червня 2018 року по листопад 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржили ОСОБА_1 та Луцька міська рада. 
Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах. 
Апелянт Луцька міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Апелянт ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити у повному обсязі.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2018 позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату компенсації за переплату по сплаті житлово –комунальних послуг за 2014-2018 роки.
Листом 17.01.2019 відповідач повідомив позивача про відсутність в місцевому бюджеті коштів на виплату даної компенсації.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Пунктами 2, 3 частини третьої статті 4 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать: встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання комунальних послуг.
Згідно з статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. 
До їх числа відносяться: гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам; показники якості надання житлово-комунальних послуг. 
З метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій Кабінетом Міністрів України 06.08.2014 року прийнято Постанову № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів в сфері житлово-комунального обслуговування" (далі - Постанова КМ України № 409 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).  
Пунктом 3 Постанови КМ України № 409  установлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком.
Підпунктами 2-4 пункту 3 даної Постанови врегульовано, що для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метри на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води.
У разі перерви у наданні послуг з централізованого постачання гарячої води (більш як на 14 діб) в установленому законом порядку - 4 куб. метри холодної води на одну особу на місяць. 
Для користування послугами з централізованого постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць.
Для користування послугами з централізованого водовідведення - 4 куб. метри на одну особу на місяць.

Предмет спірних правовідносин в даному випадку стосується, компенсації додаткових витрат ОСОБА_1 , якому відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг понесених по оплаті комунальних послуг, з рахунок місцевого бюджету Луцької міської ради.

Згідно з пунктами 3 -1 Постанови КМ України № 409 в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2 - 4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. Цей пункт не застосовується до громадян, які відмовилися від встановлення приладів обліку за рахунок місцевих бюджетів або підприємств - виробників/виконавців послуг, що підтверджено документально. 

Відтак, зазначеним пунктом визначено умови, за яких особа може отримати відповідну компенсацію додаткових витрат на оплату житлово – комунальних послуг та на кого покладено обов`язок щодо здійснення такої компенсації.

Апеляційним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 отримував субсидію на оплату житлово –комунальні послуги за період жовтень – грудень 2014 року, січень- грудень 2015 року, січень –грудень 2016 року, січень-квітень 2017 року, травень-листопад 2018 року.

Разом з тим, у вказаних періодах ним сплачувались кошти на оплату комунальних платежів,  в тому числі за гарячу та холодну воду, водовідведення за нормативами, визначеними Луцькою міською радою платежів.

Рішенням Луцької міської ради від 29.04.2004 № 146 (з наступними змінами та доповненнями) встановлено норми водоспоживання, що перевищують нормативи, визначені підпунктом 2-4 пункту 3 Постанови КМ України № 409.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ОСОБА_1 наявні всі умови, визначені пунктом 3-1 Постанови КМ України № 409 за настанням яких, набувається право на отримання компенсації. 

Позивач має право на отримання компенсації по переплаті за комунальні послуги за рахунок місцевого бюджету з червня по листопад 2018 року.Така компенсація повинна бути йому виплачена за рахунок місцевого бюджету  м. Луцька відповідачем.

Також, апеляційний суд вважає, що така компенсація передбачена не по сплаті всіх комунальних послуг, як вважає позивач, а лише за комунальні послуги визначені підпунктами 2-4 пункту 3 Постанови КМ України № 409, а саме: для користування послугами з централізованого постачання холодної води, для користування послугами з централізованого постачання гарячої води та для користування послугами з централізованого водовідведення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідач не провів нарахування та  виплату позивачу компенсації додаткових витрат по сплаті комунальних послуг громадянам яким призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України “Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування” від 06.08.2014 № 409 за період червень - листопад 2018 всупереч вимогам вищезазначених нормативних актів, а відтак Луцькою міською радою допущено протиправну бездіяльність.

Дана компенсація передбачена зазначеною Постановою не з 2014 року як вважає позивач, а з листопада 2016 року, коли були внесені зміни в  Постанову КМ України № 409 та доповнено її пунктом 3-1, яким саме і передбачено виплату такої компенсації.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, оскільки визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та виплаті компенсації додаткових витрат позивачу за червень-листопад 2018 року, Луцьку міську раду слід зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію понесених ним додаткових витрат, а саме для користування послугами з централізованого постачання холодної води, для користування послугами з централізованого постачання гарячої води та для користування послугами з централізованого водовідведення.

Апеляційний суд звертає увагу, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку органу місцевого самоврядування на компенсацію додаткових виплат по інших комунальних платежах.

Постановою КМ України, якою було введено компенсацію по переплаті за комунальні послуги набрала чинності в листопаді 2016 року. З вказаного періоду орган місцевого самоврядування мав обов`язок щодо розробки механізму такої виплати та відповідно, передбачення таких коштів у місцевих бюджетах. Відсутність коштів на оплату такої компенсації, не передбачення та не включення таких видатків у місцевий бюджет не звільняє орган місцевого самоврядування від покладеного на неї обов`язку щодо нарахування та виплати такої компенсації.

Відповідачем не подано жодного документу, який би засвідчував те, що ним взагалі приймалися заходи щодо вирішення даного питання на протязі зазначеного періоду. Вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести нарахування та виплату  компенсації по переплаті комунальних послуг у випадках, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційні скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційних скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року у справі №140/2782/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 15.07.2020р.