УХВАЛА

31 липня 2020 року 
м. Київ
справа №  922/3628/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Могил С.К.
перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектів Оперейшнс"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2020
та рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2020
у справі № 922/3628/19 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектів Оперейшнс"
до: 
1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Черемушки-2017";
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Макснет"
про визнання недійсним договору сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
17.07.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектів Оперейшнс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 (повний текст складено 12.06.2020) та рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2020 у справі № 922/3628/19, подана 06.07.2020 через Східний апеляційний господарський суд.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 17.07.2020 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил   С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.
Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020) (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 287 ГПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) (п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України).
В обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження Товариство з обмеженою відповідальністю "Ектів Оперейшнс" посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме: постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17; постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17; постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №906/418/14; постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 904/10222/17) та на п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - стосовно можливості чи неможливості визнання договорів недійсними у випадку невиконання таких договорі у повному обсязі та у випадку розірвання таких договорів у день їх укладення). 
Стосовно підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, Суд зазначає, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є: (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Отже, з`ясування наявності права скаржника на касаційний перегляд судових рішень з підстав, наведених у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог та встановлених судами фактичних обставин, а також наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.
В свою чергу, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №   905/1227/17 прийнята у справі, відносини у якій не є подібними тим, що склалися у справі № 922/3628/19. У справі № 905/1227/17 досліджувалися обставини, пов`язані з реальним виконанням договору: використанням нежитлових приміщень стороною договору протягом тривалого часу (з 2011 по 2017 рік, що випливає з п. 22 та 24 постанови ВП ВС) та повернення з оренди нежитлових приміщень, у справі №   922/3628/19 договір відповідачами не виконувався.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17 суди попередніх інстанцій закрили провадження у справі в частині визнання недійсним договору внаслідок відсутності предмета спору на тій підставі, що строк дії оспорюваного договору закінчився 31.12.2017, а зобов`язання не може бути припинено на майбутнє. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на свій висновок, викладений у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, судові рішення в частині закриття провадження у справі скасувала, а справу в цій частині направила до суду першої інстанції для продовження розгляду, що не свідчить про остаточне вирішення спору. Тобто питання про визнання недійсними договорів не було вирішено у цій справі. В свою чергу, у справі № 922/3628/19 суди відмовили у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору (тобто вирішили спір по суті) з підстав, виходили з того, що саме відсутність юридичних наслідків обумовлює відсутність порушення права чи законного інтересу позивача, та останнім не обґрунтовано в чому полягає неможливість використання ним спільного майна та належного його утримання.
Так само і в постанові від 31.01.2019 у справі № 906/418/14 Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду скасував постанову суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу місцевого господарського суду про закриття провадження у справі в частині визнання недійсним договору оренди землі, та з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, направив справу на розгляд суду першої інстанції, що не свідчить про остаточне вирішення спору.
В постанові від 14.01.2020 у справі № 904/10222/17 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, залишаючи без змін рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів про задоволення позову в частині визнання недійсними договорів оренди земель водного фонду зазначив, що: "за змістом оскаржуваної постанови апеляційний суд перевірив доводи ТОВ "Лан", викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності порушеного права позивача та дійшов обґрунтованого висновку про їх безпідставність з огляду на те, що внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження, яке суперечить вимогам законодавства, порушено інтереси держави в особі Дніпропетровської ОДА у сфері використання та охорони земель. Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу. З матеріалів справи не вбачається та судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які б у розумінні наведених норм звільняли відповідний уповноважений орган від обов`язку щодо проведення земельних торгів стосовно спірної земельної ділянки, адже, ТОВ "Лан" не відноситься до кола суб`єктів, для яких встановлюються неконкурентні засади набуття права оренди, а спірні земельні ділянки ніколи не відносились до вичерпного переліку земельних ділянок, які не підлягають продажу або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах), наведеного у статті 134 Земельного кодексу України, чого не заперечує і ТОВ "Лан". Недотримання зазначеної процедури є порушенням чинного законодавства під час укладання договорів оренди земельних ділянок водного фонду від 23.09.2010."
Колегія суддів звертає увагу на те, що у всіх наведених справах Верховний Суд не дійшов висновку про відсутність порушених реальних прав чи законного інтересу позивача. В свою чергу, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду у справі № 922/3628/19, підставами для відмови у позові була не та обставина, що договір сервітуту був розірваний у день його укладення. Більше того, суд апеляційної інстанції зазначив, що незважаючи на неправомірність укладання договору сервітуту головою правління ОСББ "Черемушки-2017" з директором ТОВ "Макснет", саме відсутність юридичних наслідків обумовлює відсутність порушення права чи законного інтересу позивача. При цьому суд зазначив, що позивачем не обґрунтовано в чому полягає неможливість використання ним спільного майна та належного його утримання.
Таким чином, оскільки у справі № 922/3628/19 в задоволенні позову відмовлено не з підстав неможливості визнання недійним розірваного договору, зазначені в касаційній скарзі постанови у справах № 905/1227/17, № 924/1220/17, №906/418/14, № 904/10222/17 не можуть слугувати підставою для відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
Що ж до підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, то Суд зазначає, що підстава для відмови у задоволенні позову у справі № 922/3628/19 не стосувалась можливості чи неможливості визнання договорів недійсними у випадку невиконання таких договорі у повному обсязі та у випадку розірвання таких договорів у день їх укладення, а, про що прямо вказано в тексті оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, зводилась саме до того, що відсутність юридичних наслідків невиконання договору обумовлює відсутність порушення права чи законного інтересу позивача, і позивач не обґрунтував в чому полягає неможливість використання ним спільного майна та належного його утримання. 
Водночас, можливість визнання недійсним розірваного договору, виконаного повністю або частково, прямо передбачена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17. Крім цього, в постанові від 22.01.2020 у справі № 394/301/19 (провадження № 61-19185св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним, тому судам необхідно з`ясувати чи виконано оспорюваний договір, у якій мірі - повністю чи частково, що могло б свідчити про можливість пред`явлення відповідних вимог про його недійсність у судовому порядку.
У справі ж № 922/3628/19 суди обох інстанцій дослідили, що в матеріалах справи відсутні докази виконання умов договору сервітуту від 07.02.2018 № 270, а доводи про те, що відповідачами визнано факт встановлення обладнання, проте послуги надаються провайдером не на підставі договору сервітуту від 07.02.2018 № 270, а на підставі інших договорів не доведені належними та допустимими доказами. До того ж у відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 наголошував на тому, що жодного обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Макснет" на підставі цього договору у багатоквартирному будинку не встановлювалося, чого позивачем не спростовано в апеляційному провадженні.
Враховуючи викладене, відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості чи неможливості визнання договорів недійсними у випадку невиконання таких договорів у повному обсязі та у випадку розірвання таких договорів у день їх укладення, на переконання Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
Інших підстав, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України для відкриття касаційного провадження, скаржником у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладених у п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).
Відповідно до п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 у розмірі 1 921 грн.
Приписами абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Господарського суду Харківської області від 19.02.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі № 922/3628/19, у задоволенні позову (містить дві вимоги немайнового характеру) відмовлено повністю.
Оскільки скаржник в касаційній скарзі просить скасувати зазначені рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, отже належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги у даному випадку є 7   684   грн. (1   921   грн. x 2 x 200%).
Проте скаржником до матеріалів касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною 2 ст. 292 ГПК України встановлено, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Суд вказує на те, що скаржнику необхідно сплатити судовий збір та надати суду документ, що підтверджує сплату 7 684 грн. за наведеними нижче реквізитами.
- Отримувач коштів: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, 
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
- Код банку отримувача (МФО): 899998;
- Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".
Таким чином, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектів Оперейшнс" підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) зазначити передбачену (передбачені) ст. 287 ГПК України підставу (підстави) подання цієї скарги; 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 7 684 грн.
Щодо клопотань про поновлення строку на касаційне оскарження та зупинення виконання оскаржуваних рішень, то вони будуть розглянуті у випадку усунення вказаних вище недоліків.
Керуючись ст. ст. 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Суд,-
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектів Оперейшнс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2020 у справі № 922/3628/19 залишити без руху.
2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) зазначити передбачену (передбачені) ст. 287 ГПК України підставу (підстави) подання цієї скарги; 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 7 684 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                           Могил С.К.