Справа № 463/3040/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2297/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:11

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.
секретаря: Цапа П.М.
з участю: ОСОБА_1 , його представників - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 ,
ОСОБА_5 , його представників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулись з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З врахуванням уточнених позовних вимог просили: 
зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні приміщеннями загального користування в будинку АДРЕСА_1 , а саме горищем та сходовою кліткою, шляхом демонтажу встановлених дверей на сходовій клітці, надання доступу ОСОБА_4 до горища та сходової клітки, припинення незаконних дій щодо реконструкції квартири № 1А зі зміною конфігурації даху над квартирою та здійсненням надбудови.
зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони останньому чинити перешкоди ОСОБА_4 в облаштуванні дерев`яного мощення (збірної конструкції) як елементу благоустрою прибудинкової території.
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 17 382 грн. 
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. 
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 
визнати незаконним та скасувати Наказ №І024-Ж-Л Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 29.05.2008 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_3 площею 83, 9 кв. м.
визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності № ЛІ8285 , 29.05.2008, видане Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі Наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 29 травня 2008 року №1024-Ж-Л.
скасувати рішення державного реєстратора від 19.11.2009 року про реєстрацію права власності ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на кв. 
АДРЕСА_3 обґрунтування позовних вимог вказували, що сходова клітка та горище будинку АДРЕСА_1 , не зважаючи на проживання мешканців на різних поверхах є приміщенням загального користування та перебуває у спільній сумісній власності співвласників усіх квартир. Оскільки відповідач ОСОБА_5 встановив двері на першому поверсі сходової клітки та приєднав горище до власної квартири він чинить перешкоди позивачам у праві доступу до приміщень спільного користування. Вважають, що намір позивачів облаштувати на прибудинковій території, поруч з входом у власну квартиру, дерев`яні мощення, як елемент благоустрою прибудинкової території, не потребує окремої згоди відповідачів, в зв`язку з чим просять заборонити ОСОБА_5 чинити їм перешкод.
Щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, то така підлягає відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , оскільки відповідачем було запрошено невідомих людей на спільну прибудинкову територію, які зруйнували встановлені стовпці для дерев`яного мощення. На вимогу припинити незаконні дії жодним чином не відреагував, внаслідок такий дій позивачу було завдану майнову шкоду. Крім того, підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 4 000 грн, оскільки такими незаконними діями з боку відповідача було спричинено позивачам моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із пошкодженням майна, та у зв`язку із протиправною поведінкою та образами зі сторони ОСОБА_5 .
Вважають також, що ОСОБА_5 , провів реконструкцію та перепланування квартири, за адресою АДРЕСА_4 а протиправно. У документах інвентаризаційної та реєстраційної справи на квартирі АДРЕСА_3 встановлено неузгодженості, що ставить під сумнів законність реконструкції та приватизації частини квартири. 
В жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив:
усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проведення будь-яких робіт з влаштування будівель, споруд, терас та інших конструкцій на прибудинковій території.
зобов`язати відповідачів привести у попередній стан прибудинкову територію шляхом демонтажу самовільно встановленої конструкції.
усунути перешкоди у користуванні підвальним приміщенням як приміщенням загального користування шляхом зобов`язання ОСОБА_4 надати доступ до підвального приміщення ОСОБА_5 
визнати незаконним та скасувати наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1665-Ж-Л від 18.07.2012 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_4 ».
визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру №ЛЖ 3974 від 18.07.2012 року видане Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради.
скасувати рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.07.2012 року про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 .
Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що він та ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , мешканці квартири АДРЕСА_3 чинять йому перешкоди у користуванні спільною власністю, а саме прибудинковою територією, у зв`язку із чим він звернувся до них із зустрічними вимогами. Зазначає, що прибудинкова територія будинку АДРЕСА_1 являється комунальною власністю та перебуває у спільному користуванні мешканців будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються співвласниками. В червні 2015 року після нетривалої відсутності, повернувшись додому, побачив, що співвласники сусідньої квартири зрізали дерева на прибудинковій території будинку та розпочали зведення тераси. На неодноразові зауваження, вимоги зупинитись та наголошення на незаконності будівельних робіт на території спільного користування за відсутності згоди та без будь-яких дозвільних документів, відповідачі за зустрічним позовом не реагували та продовжували самовільне зведення споруди.
Окрім того в процесі розгляду справи позивачу за зустрічним позовом стало відомо, що власники квартири №1 неправомірно, з використанням підроблених документів здійснили узаконення самовільно проведеної реконструкції квартири з приєднанням до неї підвальних приміщень загального користування, у зв`язку з чи йому чиняться перешкоди в користуванні підвалом, який є приміщенням загального користування. Наголошує, що жодної згоди на реконструкцію відповідачами квартири не надавалось. 
Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування в будинку АДРЕСА_1 , а саме сходовою кліткою, шляхом демонтажу встановлених дверей на сходовій клітці, з наданням доступу ОСОБА_4 до сходової клітки.
В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_5 - задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 привести у попередній стан прибудинкову територію шляхом демонтажу самовільно влаштованої конструкції.
В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом - відмовлено.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року (справа №463/3040/15-ц, провадження №2/463/1436/15) та від 31 березня 2016 року (справа №463/3040/15-ц, провадження №2/463/214/16) - скасовано.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_5 та представник ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - адвокат Кордіяка Тетяна Василівна.
ОСОБА_5 вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що висновки суду щодо порушення ОСОБА_5 Правил пожежної безпеки внаслідок встановлення дверей не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не можуть бути підставою для задоволення позовної вимоги про демонтаж дверей. Під час судового розгляду позивачами не надано жодних доказів використання сім`єю ОСОБА_4 сходів для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування їх як мешканців будинку. Суд не взяв до уваги, що влаштування дверей було передбачено проектом реконструкції квартири та у 2005 році державною приймальною комісією встановлювалась відповідність здійсненої конструкції проекту, за наслідками якої реконструйовану квартиру було прийнято в експлуатацію. Що стосується покликання суду на лист Департаменту ДАБІ у Львівській області від 18.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_5 провів будівельні роботи з реконструкції квартири шляхом зміни конфігурації даху над квартирою та встановив двері на сходовій площадці першого поверху без затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, то постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2019 року у справі №876/5193/16 визнано протиправним та скасовано постанову Департаменту ДАБІ у Львівській області про адміністративне правопорушення від 05.08.2015 року №1л/81-ф/пз та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22 липня 2015 року №21-л. Вказує, що не відповідають матеріалам справи і висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не було здійснено жодного захоплення підвального приміщення в будинку, які б попередньо перебували у користуванні ОСОБА_5 , оскільки після проведення відповідачами за зустрічним позовом реконструкції площа підвалу спільного користування зменшилась фактично вдвічі. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги той факт, що районна адміністрація не видавала розпорядження №1020 від 16.06.20009 року «Про технічну можливість реконструкції квартири АДРЕСА_3 »,зокрема, матеріали справи не містять й доказів того, що ОСОБА_5 надає свою згоду на таку реконструкцію, а відтак не можна вважати, що право власності на реконструйовану квартиру набуте ОСОБА_4 законно. З наведених підстав просить рішення суду в частині задоволення позовної вимоги за первісним позовом скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зазначеної вимоги відмовити. Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог за зустрічним позовом скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - адвокат Кордіяка Тетяна Василівна вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, зокрема, через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильність встановлення обставин, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки. Зазначає, що судом не враховано доводів позивачів за первісним позовом про те, що рішенням виконавчого комітету від 18.11.1986 року, на підставі якого проводилась реконструкція, надано дозвіл на реконструкцію з вирівнюванням другого поверху, а не приєднанням додаткових площ за рахунок горища, крім того, згода попереднього власника квартири №1 надавалась на благоустрій , а не реконструкцію та приєднання горища. Також суд в рішенні посилається на дозвіл про виконання будівельних робіт №494/05 на реконструкцію з розширенням за рахунок надбудови квартири АДРЕСА_3 , виданого 10.10.2005 року, але судом не враховано той факт, що на момент видання такого дозволу власником квартири №1 вже була ОСОБА_4 , а тому саме від неї повинна була отримуватись згода на приєднання до квартири №1-а площі спільного користування - горища. Судом не було взято до уваги лист Департаменту ДАБІ у Львівській області від 29.07.2015 року, в якому вказано, що у 2005 році проводилась перевірка та Департаментом було зафіксовано ряд порушень, зокрема, встановлено, що у 2007-2008 роках позивач провів будівельні роботи з реконструкції квартири шляхом зміни конфігурації даху над квартирою та влаштував додаткове приміщення та сходи, здійснив добудову балкону та встановив двері на сходовій клітці першого поверху,без затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт. Також судом не взято до уваги, що постанова Личаківського районного суду м.Львова від 12.09.2019 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року стосувались визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської РА ЛМР від 08.02.2016 року №34 «Про демонтаж самочинно влаштованої збірної конструкції біля будинку АДРЕСА_1 ». Не враховано, що зведення дерев`яного мощення до ніяких порушень прав ОСОБА_5 не призводить, тому що воно розташоване на частині земельної ділянки, якою він не користується, є розбірного типу, тимчасовим та не відноситься до нерухомого майна. Доказів того, що дана конструкція продовжує існувати матеріали справи не містять. Крім того, 02.05.1993 року ОСОБА_5 було надано розписку про те, що він претензій на сад біля дому немає. Також апелянти вважають, що ними подано достатньо доказів на підтвердження розміру завданої майнової та моральної шкоди, а відтак відмова суду у задоволенні цих позовних вимог не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та матеріалах справи. Просить рішення суду скасувати частково, а саме в частині відмови позивачам за первісним позовом у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а також скасувати рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_5 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом. В решті оскаржуване рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , пояснення ОСОБА_5 , його представника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 , заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України)
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
В рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.
Відповідно до статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Положеннями статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Згідно з ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Позивачі за первісним позовом позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування, а саме, горищем та сходовою кліткою у житловому будинку у АДРЕСА_1 , обґрунтовують тим, що такі приміщення мають перебувати у спільному користуванні всіх співвласників житлового будинку.
Судом першої інстанції на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтва на право приватної власності на квартиру, виданого 18.07.2015 року, встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 .
Позивач ОСОБА_1 є чоловіком її дочки і проживає в цій квартирі на умовах безоплатного користування.
З копії технічного паспорту на приватизовану квартиру АДРЕСА_3 , вбачається, що квартира розташована на 1 та підвальному поверсі, загальна площа квартири 154, 9 кв.м.
Судом першої інстанції на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3 .
Згідно технічного паспорту виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012р. квартира АДРЕСА_6 .
Задовольняючи позовну вимогу позивачів за первісним позовом про зобов`язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування в будинку АДРЕСА_1 , а саме, сходовою кліткою шляхом демонтажу встановлених ним дверей на сходовій клітці, з наданням доступу ОСОБА_4 до сходової клітки, суд першої інстанції взяв до уваги лист Личаківського районного відділу м. Львова ГУ ДС України з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 13.07.2015р. №3/384,з якого вбачається, що влаштування дверей на сходовій клітці між першим та другим поверхом у будинку АДРЕСА_1 є порушенням вимог р.ІІІ п.2.37 «Правил пожежної безпеки в Україні», лист Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 18.09.2015р., з якого вбачається, що у ході позапланової перевірки щодо реконструкції квартири АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_5 співвласник кв. АДРЕСА_3 провів будівельні роботи з реконструкції квартири №1а, шляхом зміни конфігурації даху над квартирою та встановив двері на сходовій площадці 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 без затвердження проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, а також долучені позивачем фотознімки, з яких видно, що двері, які останній просить зобов`язати демонтувати, знаходяться на сходовій площадці 1-го поверху.
За результатами перевірки видано припис від 22.07.2015р. та притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який з врахуванням вищезазначених нормативних актів, згідно з якими сходова клітка є допоміжним приміщенням, призначена для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування всіх мешканців будинку та повинна перебувати в загальному користуванні, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні сходовою кліткою шляхом демонтажу дверей на сходовій клітці, з наданням доступу ОСОБА_4 до сходової клітки.
Доводи апелянта ОСОБА_5 щодо незаконності оскаржуваного рішення в цій частині вимог спростовуються тим, що сходова клітка є об`єктом спільної власності всіх співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради м. Львів від 18.11.1986 р. №650 дозволено ОСОБА_8 реконструкцію квартири АДРЕСА_3 .
10.10.2005р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю надано дозвіл ОСОБА_8 на реконструкцію з розширення за рахунок надбудови квартири АДРЕСА_3 , яка здійснена в листопаді 2005 року, що підтверджує акт державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №148 від 23.12.2005р. 
Згідно технічного паспорту виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012р. квартира АДРЕСА_6 , відповідно до висновку №318/15с будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 29.12.2015р., після проведення реконструкції квартири АДРЕСА_3 приміщення горища - немає.
А відтак, встановивши відсутність у житловому будинку АДРЕСА_1 після його реконструкції горища, суд першої інстанції з врахуванням положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, вірно відмовив ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні горищем. 
Не підлягає до задоволення позовна вимога ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про припинення незаконних дій щодо реконструкції квартири АДРЕСА_3 зі зміною конфігурації даху над квартирою та здійсненням надбудови, оскільки, як пояснив ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, реконструкція цієї квартири проведена, і на даний час жодні дії по реконструкції квартири зі зміною конфігурації даху над квартирою та здійсненням надбудови, відповідачем ОСОБА_5 не проводяться. 
Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності проведеної ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_3 , позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №І024-Ж-Л Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 29.05.2008 року «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_3 площею 83, 9 кв. м; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № ЛІ8285 , 29.05.2008, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 29 травня 2008 року №1024-Ж-Л; скасування рішення державного реєстратора від 19.11.2009 року про реєстрацію права власності ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на кв. АДРЕСА_3 , також не підлягали до задоволення. 
Враховуючи вимоги ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження завдання позивачам за первісним позовом з вини ОСОБА_5 майнової шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на їх користь 17382 грн. майнової шкоди, що складається з вартості пошкодженого стовпця у сумі 2382 грн. та суми штрафу 15000 грн., яку, як стверджує позивач, був змушений сплатити ПП «ІЗО-ТЕХ» на підставі договору поставки №14 від 05.05.2015р, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «ІЗО-ТЕХ», відповідно до умов якого продавець ПП «ІЗО-ТЕХ» зобов`язувався поставити та передати у власність покупця ОСОБА_1 терасу.
Враховуючи положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зважаючи на те, що позивачі за первісним позовом підставність вимоги про стягнення по 2000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди мотивують зухвалістю відповідача, його неправомірними діями, беручи до уваги те, що заперечення відповідача щодо проведення будівельних робіт на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні сторін, не можуть вважатися неправомірними діями, суд першої інстанції, з врахуванням положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що позивачами належними доказами не доведено спричинення діями ОСОБА_5 моральних чи фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних з вини відповідача, а тому вірно відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.
Судом першої інстанції частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 , зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 привести у попередній стан прибудинкову територію житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно влаштованої конструкції
Задовольняючи зазначену позовну вимогу зустрічного позову ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не заперечували проведення ними робіт, пов`язаних зі встановленням металевих стовпців для подальшого влаштування дерев`яної тераси на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , взяв до уваги укладений договір поставки №14 від 05.05.2015р., за умовами якого продавець ПП «ІЗО-ТЕХ» зобов`язувався поставити та передати у власність покупця ОСОБА_1 терасу, наявний в матеріалах справи припис, винесений директором ЛКП «№500» ОСОБА_4 від 17.07.2015р. про необхідність прибрати стовбці біля будинку, а також розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.02.2016 №34, яким зобов`язано власника квартири АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_4 демонтувати самочинно влаштовану збірну конструкцію біля будинку АДРЕСА_1 за власні кошти.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.
Відповідно до Наказу державного комітету України з житлово-комунального господарства від 17.05.2005р., яким затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.
Частиною 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів, озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.
Статтею 25 Закону передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.
У відповідності до ч.2 ст.17 цього ж Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.
Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_5 про зобов`язання відповідачів привести у попередній стан прибудинкову територію житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно влаштованої конструкції, суд першої інстанції взяв до уваги постанову адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.09.2015 року, згідно з якою ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а саме у тому, що вона на прибудинковій території на АДРЕСА_1 , самовільно забетонувала 12 стовпців, здійснивши самовільне зайняття частини території об`єкта благоустрою.
Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2016 року, залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року.
Доводи апелянтів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про те, що влаштування конструкції не порушує прав ОСОБА_5 , оскільки збірна конструкція є розбірного типу, не є капітальним будівництвом, не відноситься до об`єктів нерухомого майна, розташована на частині прибудинкової території, якою ОСОБА_5 не користується, не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення прав позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , оскільки прибудинкова територія житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками житлового будинку не розподілена, а відтак перебуває у їх спільному користуванні, яке повинно здійснюватися за їх взаємною згодою.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який у зв`язку з вищенаведеним вважав такою, що не підлягає до задоволення, позовну вимогу позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ними прибудинковою територією житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони чинити перешкоди в облаштуванні дерев`яного мощення (збірної конструкції), як елементу благоустрою прибудинкової території.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстації вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що відповідачі за зустрічним позовом своїми діями чинять перешкоди ОСОБА_5 у вільному користуванні спільною прибудинковою територією, в зв`язку з чим самовільно встановлені ними конструкції (металеві стовпці) слід демонтувати.
Враховуючи зміст зустрічного позову ОСОБА_5 , у якому відсутня конкретизація робіт, проведення яких просить заборонити позивач, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проведення будь - яких робіт з влаштування будівель, споруд, терас та інших конструкцій на прибудинковій території.
На думку колегії суддів суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про надання доступу до підвального приміщення та визнання незаконним та скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1665-Ж-Л від 18.07.2012 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_4 », свідоцтва про право власності на квартиру № ЛЖ 3974 від 18.07.2012 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.07.2012 року про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 , оскільки реконструкція квартири АДРЕСА_3 здійснювалась відповідачами без захоплення підвального приміщення спільного користування чи підвалу ОСОБА_5 , це підтверджується листом Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради віл 29.05.200 №3-1-10486/2401, у якому зазначено, що самочинно розпочата реконструкція не передбачає зміни функції квартири і здійснюється в межах приміщень, що є у власності ОСОБА_4 на території будинковолодіння АДРЕСА_1 , проведення реконструкції квартири шляхом влаштування підвального рівня для господарських потреб підтверджується листом Державного закладу «Личаківська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова» від 22.12.2008 р. №4223/04, наказом Департаменту економічної політики Управління комунальної власності від 18.07.2012р. про оформлення гр. ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальна площа квартири 154, 9 кв.м., житлова 29,7 кв.м, на підставі якого 18.07.2012 року було видано свідоцтво № ЛЖ3974 на квартиру.
Врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що відповідачі за зустрічним позовом не захопили підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 , які б попередньо перебували у користуванні позивача за зустрічним позовом.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням, як приміщенням загального користування шляхом зобов`язання ОСОБА_4 надати доступ до підвального приміщення ОСОБА_5 , визнання незаконним та скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1665-Ж-Л від 18.07.2012 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_4 », визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру №ЛЖ 3974 від 18.07.2012 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, скасування рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.07.2012 року про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 , позивач посилається на протиправність, незаконність видачі оскаржуваних документів, оскільки прийняття розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №1020 від 16.06.2009р. «Про технічну можливість реконструкції квартири АДРЕСА_3 » викликає у нього сумніви, вважає, що таке розпорядження Личаківською районною адміністрацією не видавалося. 
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що на момент розгляду справи судом право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на підставі свідоцтва, яке видане на підставі Декларації про введення в експлуатацію і саме на підставі даного документу експлуатується квартира та саме цей документ є підставою видачі свідоцтва про право власності.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням, як приміщенням загального користування шляхом зобов`язання ОСОБА_4 надати доступ до підвального приміщення ОСОБА_5 , визнання незаконним та скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1665-Ж-Л від 18.07.2012 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_4 », визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру №ЛЖ 3974 від 18.07.2012 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, скасування рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.07.2012 року про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення його прав, ним, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, що вищенаведені документи є незаконними, і є наявні підстави для їх скасування, 
Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30.07.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Мельничук О. Я.