ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 263/7010/17
адміністративне провадження № К/9901/35119/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів - Бевзенка В.М., Чиркіна С.М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 липня 2017 року у складі судді Хараджі Н.В. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Арабей Т.Г. (головуючий), суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області (далі - УПФ України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом у якому просила:
1.1 - визнати протиправним рішення УПФ України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області від 5 січня 2017 року №2 про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років;
1.2 - зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-XII; із змінами та доповненнями).
2. Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області постановою від 6 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2017 року відмовив у задоволені позову у повному обсязі.
3.1 Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що положення Закону №1789-ХІІ втратили чинність у зв`язку з прийняттям нового Закону України від 14 жовтня       2014 року №1697-VIІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VIІ), а тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону    №1789-ХІІ.
3. Судами попередніх інстанцій встановлено:
3.1 ОСОБА_1 з липня 1998 року працює в органах прокуратури Донецької області, з 5 серпня 2015 року займає посаду прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області.
3.2 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.
3.3 Рішенням УПФ України в Жовтневому районі м. Маріуполя від 5 січня 2017 року №2 відмовлено в призначенні пенсії позивачу у зв`язку із втратою чинності положень Закону №1789-XII.
3.4 Не погодившись із відмовою УПФ України в Жовтневому районі м. Маріуполя у призначення пенсії за вислугою років позивач звернулася до суду із даним позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, позивач звернулася з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
4.1 Позивач наголошує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У даному випадку, на думку скаржника, Пенсійний фонд незаконно обмежує право позивача на призначення пенсії за вислугу років. На її думку, рішення судів попередніх інстанцій суперечить практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.
5. Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав. 
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
6. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин першої-другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, що діяла до 8 лютого 2020 року), у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
7. Норми матеріального права під час перевірки судом касаційної інстанції правильності їх застосування судами попередніх інстанцій застосовуються у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Норми процесуального права під час касаційного перегляду судом касаційної інстанції застосовуються у редакції КАС України станом до 8 лютого 2020 року. 
8. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
10. На час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії набрав чинності Закон №1697-VII.
11. У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, у частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.
12. У свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
13. Так, відповідно до частини першої статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня           2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.
14. Як встановлено судами попередніх інстанцій на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, загальна вислуга років склала 18 років 1 місяць, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 18 років 1 місяць.
15. Ураховуючи вищезазначені положення статті 86 Закону №1697-VII, колегія суддів зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час його звернення до відповідача є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, оскільки складає менше ніж 22 роки 6 місяців.
16. Слід зазначити, що виходячи із дії законів у часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону        №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
17. Щодо посилань позивача відносно «законного сподівання» на отримання «активу», колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№43331/12 від 03.06.2014), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
18. Ураховуючи, що стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону №1697-VII, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
19. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від            15 січня 2020 року №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                              В.М. Бевзенко

                                                                                                              С.М. Чиркін