Справа № 346/1572/20 
Провадження № 22-ц/4808/1069/20 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року, в складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У квітні 2020 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.08.2009 року в сумі 22360,92 грн, що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8006,32 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 3433,98 грн., заборгованості за пенею в сумі 9379,63 грн, штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1041,00 грн (процентна складова).
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 договору надання банківських послуг № б/н від 26.08.2009 року, банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку, розмір кредитного ліміту по якій збільшувався.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідачки, яка свої зобов`язання перед банком не виконувала належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавала у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 22360,93 грн. Просив позов задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2020 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.08.2009 року в загальному розмірі 8006,32 грн та 2102 грн сплаченого судового збору, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, вважає рішення, в цій частині, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Представник апелянта зазначив, що згідно анкети-заяви відповідачки вбачається що вона висловила згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та засвідчила особистим підписом що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді, зобов`язалася їх виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
У заяві позичальника зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5%, тип кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду. Відповідачкою під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду. Дана довідка підтверджує що відповідачка була проінформована про умови кредитування щодо сплати заборгованості за процентами та неустойкою.
Суд першої інстанції вищезазначені докази не взяв до уваги та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою.
Окрім того, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17, оскільки цей висновок стосується інших правовідносин сторін. Натомість, не застосовано висновок, зазначений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі 750/6058/17-ц. 
Апелянт просив рішення суду в частині відмови позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_1 не скористалась.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки ціна позову в даній справі (22360,93 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку відмову у задоволенні скарги з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами та неустойкою, суд виходив із того, що позивачем не надано належних доказів які б містили умови щодо сплати вказаних відсотків, пені та штрафів.
З таким висновком колегія суддів погоджується.
Судом встановлено, що 26.08.2009 року ОСОБА_1 підписала заяву б/н, згідно з якою відповідачка отримала того дня кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 31.01.2017 року збільшено до 3 600 грн. Кредитний договір укладено у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з цими Умовами та правилами і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 22).
У анкеті-заяві заяві зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5%, тип кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду. Відповідачкою під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду.
Із представленого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17.03.2020 року становила 22 360,93 грн.: за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) - 8006,32 грн.; за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, - 3 433,98 грн.; нарахованою пенею - 9 379,63 грн., та штрафами відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), та 1041 грн. (процентна складова (а.с. 6-14)). 
Згідно зазначеного розрахунку заборгованість за нарахованими відсотками та за простроченими відсотками - відсутня. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Пред`являючи вимоги, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам згідно статті 625 ЦПК України нарахованих на прострочений кредит, заборгованість по пені та штрафи.
Щодо заявлених вимог банку в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову в задоволення вимог у цій частині є обґрунтованим виходячи із наступних підстав.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У межах цього строку позичальник зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 26 серпня 2009 року отримала декілька карток, остання з яких має термін дії до 09.2021 року (а.с.21)
Тобто вимога банку про застосування до вказаних правовідносин статті 625 ЦК України є безпідставною та передчасною, а висновок суду першої інстанції в цій частині є таким, що ґрунтується на вимогах закону.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим позивачем анкеті-заяві позичальника у якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5%, тип кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, а також підписаній відповідачкою довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду слід зазначити наступне.
Із наданих позивачем письмових доказів встановлено, що базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у заяві позичальника та довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періодустановить 2,5 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі 3,6 % на місяць. Згідно розрахунку про заборгованість за кредитним договором - заборгованість за нарахованими відсотками та за простроченими відсотками - відсутня. Позивач вказує на наявність заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у сумі 3433,98 грн.
Нарахована позивачем заборгованість по пені та штрафам визначена виходячи із суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках за кредитом у розмірі 3,6 % на місяць (починаючи з 01.09.2014 року), а не у розмірі 2,5 % згідно заяви позичальника та довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», підписаної відповідачкою. Оскільки заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими та простроченими відсотками відсутня, то вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені та штрафу не підтверджені належними доказами. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин