УХВАЛА

30 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/8169/19
адміністративне провадження № К/9901/14587/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О. А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 (провадження №К/9901/14587/20) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №640/8169/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Верховний Суд, проаналізувавши матеріали касаційної скарги та ухвалені у цій справі судові рішення, встановив, що предметом спору є визнання протиправним ігнорування вимоги позивача про забезпечення особистого прийому керівництвом установи відповідача; визнання протиправним ігнорування відповідачем вимоги позивача про надання можливості ознайомлення з матеріалами розгляду його звернень/вимог; притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за порушення норм статті  18,  22 Закону України «Про звернення громадян»; визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо належного виконання покладених на відповідача завдань забезпечення організації дорожнього руху на території  ЖК  Відпочинок; визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо належного виконання покладених на відповідача завдань забезпечення захисту прав і законних інтересів мешканців  ЖК  Відпочинок і позивача; визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо належного виконання п. 5.40; п. 5.46; п. 5.48 розпорядження КМДА №2089 від 19.11.2018 року «Про Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)»; визнання компетенції відповідача щодо належного виконання вимог  статті 6 Закону України «Про дорожній рух»  до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки; здійснення та фінансування заходів, пов`язаних із профілактикою дитячого дорожньо-транспортного травматизму; контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг; визнання неправомірним ігнорування відповідачем вимог позивача про забезпечення належної безпеки дорожнього руху в  ЖК Відпочинок відповідною організацією дорожнього руху територією  ЖК  Відпочинок та встановленням необхідних дорожніх знаків; зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії щодо забезпечення належної безпеки дорожнього руху в  ЖК  Відпочинок відповідною організацією дорожнього руху територією  ЖК  Відпочинок та встановленням необхідних дорожніх знаків; зобов`язання відповідача відзвітувати суду про вчинення відповідних дій щодо забезпечення належної безпеки дорожнього руху в  ЖК  Відпочинок відповідною організацією дорожнього руху територією  ЖК  Відпочинок та встановленням необхідних дорожніх знаків; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1грн; стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
При відкритті провадження у справі суд першої інстанції, враховуючи предмет і підстави позову, а також положення  статей 12, 257, 262 КАС України, дійшов висновку про віднесення даної справи до справ незначної складності та можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у справі незначної складності, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, скаржник не посилається на передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України  виняткові обставини справи, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про їх наявність, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Суд також ураховує позицію висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №640/8169/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	О. А. Губська 	
Судді          	М. В. Білак 	
 	О. В. Калашнікова