Справа № 127/32716/19
Провадження № 22-ц/801/1060/2020
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Справа № 127/32716/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Войтка Ю.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/32716/19 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Вінницького національного аграрного університету на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Медяної Ю.В. в залі суду о 14.00 год., повний текст рішення суду складений 16.03.2020 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року включно у розмірі 259 174,08 грн. з подальшим відрахуванням прибуткового податку у розмірі 18%, що становить 46651,33 грн. та військового збору у розмірі 1,5%, що становить 3887,61 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року стягнуто з відповідача на користь позивача 5906,56 грн заборгованості по заробітній платі; 7111,64 грн заборгованості по вихідній допомозі; 23561,28 грн середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 по 10.09.2018 із розрахунку 981,72 грн за кожен день прострочки.
Вказане рішення було добровільно виконане університетом 30.09.2019 року і при цьому було сплачено ОСОБА_1 всі вищевказані сумі одним платежем у розмірі 32446,49 грн.
Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось 06.08.2018 року, а повний розрахунок по заробітній платі при звільненні з позивачем було здійснено тільки 30.09.2019 року, то відповідач у відповідності до ст. 116, 117 КЗпП України зобов`язаний виплатити позивачці середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні, тобто з 07.08.2018 року по 30.09.2019 року включно. А так, як рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року з відповідача на користь позивача було стягнуто, в тому числі, і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року; даний заробіток за вказаний період був виплачений відповідачем повністю виплачена відповідачем 30.09.2019 року, то до стягнення належить середній заробіток позивача за період: з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року включно. 
При цьому, позивачка опирається, знову ж таки, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року та вказує, що ним встановлено розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 , який складає 981,72 грн. З урахуванням цього та того, що період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року включно має 264 робочі дні, то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за вказаний період, на думку позивачки, складає 259174,08 грн. ( 981,72 грн.* 264 дні = 259174,08 грн.) без відрахування 18% ПДФО, що становить 46651,33 грн. та 1,5% військового збору у розмірі 3887,61 грн.
Саме вказану суму і просила позивачка стягнути з відповідача на її користь та вирішити питання судових витрат.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2020 року позов задоволено. Вирішено: стягнути з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 року до 30.09.2019 року в сумі 259174,08 грн.; стягнути з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн.; стягнути з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2591,74 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, Вінницький національний аграрний університет оскаржив його в апеляційному порядку, як незаконне, необгрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповно та неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи. Просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, взяв за основу рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2345/18, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин ч.7 ст. 82 ЦПК України, якою передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду та, при цьому, не надав оцінку доказам, долученим відповідачем до матеріалів справи, в зв`язку з чим неповно і неправильно встановив обставини справи.
Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводів відповідача щодо відсутності вини університету у затримці виплати належних позивачу сум при звільненні та неповно встановив обставини щодо розміру, належних ОСОБА_1 , сум при звільненні та їх виплати. 
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Лахніка А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу Вінницького національного аграрного університету, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, заслухавши пояснення представника ВНАУ адвоката Томляк Т.Т., яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та представника позивачки – адвоката Лахніка А.О., який апеляційну скаргу не визнає та вважає рішення суду законним і обгрунтованим; переглянувши справу за наявними у ній доказами; перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно частин першої – п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає в повній мірі. 
Так, в ході розгляду справи встановлено, що 06.08.2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача відділення Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ (а.с. 16).
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 (справа №140/2345/18) задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 5906,56 грн заборгованості по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 7111,64 грн. заборгованості по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 23561,28 грн. з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 по 10.09.2018 із розрахунку 981,72 грн за кожен день прострочки .
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах розміру місячної заробітної плати в сумі 5906,56 грн. звернуте до негайного виконання (а.с. 4-7).
Вказане судове рішення набрало законної сили 28.10.2019 року.
30.09.2019 року, до набрання рішенням законної сили, воно було виконане відповідачем добровільно та за ним було виплачено позивачу всі присуджені виплати, що підтверджено довідкою, виданою АТ КБ «ПриватБанк» від 09.10.2019 року № EU6M659Q14JFPD23. Виплата проведена однією сумою – 32446,49 грн (а.с. 8).
Таким чином, повний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з посади завідуючої відділенням Брацлавського коледжу ВНАУ з 06 серпня 2018 року, проведено відповідачем 30 вересня 2019 року.
За вказаних обставин та керуючись нормами ст.ст. 116-117, 233 КЗпП України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повній мірі, з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до п. 32 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.92 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.
Відповідно до п. 2 розд. ІІ, п.п. 5, 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.) 
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку, про те, що з урахуванням стягнутого рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2345/18 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 серпня 2018 року по 10 вересня 2018 року, з ВНАУ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2018 року по день фактичного розрахунку, а саме по 30 вересня 2019 року включно, тобто за 264 робочих дні, з розрахунку розміру середньоденної заробітної плати 981,72 грн, який встановлений судовим рішенням, що набуло законної сили, а саме в розмірі 259174,08 грн з подальшим відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а також докази, на які посилається відповідач у цій справі, були предметом судового розгляду у справі № 140/2345/18, які були досліджені судом та їм надано правову оцінку. При розгляді справи № 140/2345/18 встановлені обставини не проведення у день звільнення працівника повного розрахунку з ним з вини відповідача, встановлено розмір заборгованості по заробітній платі і вихідній допомозі, а також розмір середньоденної заробітної плати позивачки.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2345/18 набуло законної сили та не оскаржувалося ВНАУ.
В свою чергу доводи апеляційної скарги у цій справі зводяться до переоцінки доказів і непогодження з висновками суду першої інстанції, здійсненої у справі № 140/2345/18.
Посилання відповідача на норми ч.7 ст. 82 ЦПК України є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи, які мають преюдиційне значення у цій справі, а також доказах, які підтверджують дату проведеного на підставі судового рішення розрахунку з позивачем.
Проведення перевірки дотримання правильності нарахування заробітної плати, блокування розрахункового рахунка, відсутність фінансових документів для проведення виплат працівника, не звільняють роботодавця від необхідності виконання вимог ст. 116 КЗпП України.
За таких обставин, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вінницького національного аграрного університету залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: М.В. Матківська 

Ю.Б. Войтко