ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/2358/20 пров. № А/857/8651/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Затолочного В.С., Сеника Р.П.
з участю секретаря судового засідання                                  Чопко Ю.Т. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, ухвалене суддею Лунь З.І. у м. Львові о 14 год. 03 хв. у справі № 380/2358/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Пустомитівському районі Львівської області про зобов`язання вчинити дії,

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд зобов`язати відповідача сформувати та подати до органу казначейства подання про повернення ОСОБА_1 22251,50 грн. сплаченого податку на доходи фізичних осіб та 6675,40 грн. військового збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.10.2019 року позивачка здійснила продаж успадкованого від чоловіка майна та помилково сплатила податок з доходів фізичних осіб та військовий збір при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки дохід внаслідок такої операції, відповідно до статті 172 Податкового кодексу України, на її думку, не оподатковується. З цього приводу звернулась до відповідача з проханням сформувати подання про повернення помилково сплачених сум податку і направити його до органу Казначейства, однак відповідач відмовив посилаючись на те, що питання щодо визначення термінів виникнення права власності на майно відносить до компетенції Міністерства юстиції України.

Позивачка вважає відмову відповідача протиправною та необґрунтовано, внаслідок чого просить зобов`язати відповідача сформувати та подати до органу Казначейства подання про повернення помилково сплачених податків.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління ДПС України у Львівській області сформувати подання про повернення ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб в сумі 22251,50 грн., сплаченого згідно з квитанцією № 19 від 07.10.2019 року. 

Зобов`язано Головне управління ДПС України у Львівській області сформувати подання про повернення ОСОБА_1 військового збору в сумі 6675,40грн., сплаченого згідно з квитанцією № 21 від 07.10.2019 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 840,80 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління ДПС у Львівській області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції. при прийнятті рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставин справи. Відповідач також зазначає, що  позивачка отримала дохід від продажу нерухомого майна, яке перебувало у її власності менше, ніж три роки. Відтак, підстави для висновку, що податок з доходів фізичних осіб та військовий збір були сплачені позивачем помилково, на думку відповідача, відсутні. 

Крім того, відповідач зазначив, що повернення помилково зарахованих податків відбувається за заявою платника зверненої до органу Казначейства до якої додається сформоване податковим органом подання (висновок), а не за поданням податкового органу до органу Казначейства.

Відповідач вважає, що він правомірно відмовив позивачці у формуванні висновку про повернення помилково сплачених до бюджету податків.

Заслухавши суддю – доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 16.11.2018 року ОСОБА_1 отримала у спадщину житловий будинок, який складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 38,0 кв.м.

Державна реєстрація права власності на зазначений житловий будинок проведена 16.11.2018 року.

30.07.2019 року ОСОБА_1 подала до Департаменту ДАБІ у Львівській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації з такою інформацією:  початок будівництва - 2003 рік; закінчення будівництва - 2006 рік; загальна площа будівлі - 178,3 кв.м; вид будівництва – реконструкція;  житлова площа - 84,3 кв.м.

19.08.2019 року державний реєстратор Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради вніс зміни до відомостей про житловий будинок.

07.10.2019 року ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку.

У зв`язку із отриманим доходом від операції з купівлі-продажу житлового будинку, 07.10.2019 року ОСОБА_1 сплатила податок з доходів фізичних осіб в сумі 22251,55 грн. та військовий збір в сумі 6675,40 грн.
12 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого податку з доходів фізичних осіб на суму 22251,55 грн. та військового збору на суму 6675,40 грн. з отриманого від продажу будинку доходу.

Листом від 19.02.2020 року відповідач відмовив позивачці у задоволенні її заяви та повідомив позивачку про те, що питання щодо визначення термінів виникнення права власності на майно відносить до компетенції Міністерства юстиції України.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на повернення помилково сплачених сум податків шляхом зобов`язання відповідача сформувати відповідне подання.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п.172.1 ст.172 Податкового кодексу України (далі - ПК України) дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи об`єкт незавершеного будівництва таких об`єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Абзацом 2 цього ж пункту встановлено, що умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Апеляційний суд встановив те, що 16.11.2018 року ОСОБА_1 отримала у спадщину житловий будинок, державна реєстрація права власності на який проведена 16.11.2018 року.

07.10.2019 року ОСОБА_1 продала цей житловий будинок та цього ж дня з отриманого доходу сплатила податок з доходів фізичних осіб в сумі 22251,55 грн. та військовий збір в сумі 6675,40 грн.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що дохід отриманий позивачкою від продажу нерухомого майна (житлового будинку) в цьому випадку не оподатковується, оскільки зазначений житловий будинок отриманий позивачкою у спадщину.

Таким чином, апеляційний суд підтримує позицію позивачки про те, що податок з доходів фізичних осіб в сумі 22251,55 грн. та військовий збір в сумі 6675,40 грн. позивачка сплатила помилково.

Що стосується порядку повернення помилково сплачених податків, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до пункту 5 вказаного вище Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, органи Держмитслужби, до Казначейства подається висновок, погоджений з відповідним місцевим фінансовим органом, у випадках повернення податків, зборів, пені, платежів, що зараховані до місцевих бюджетів або підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами. Надання та погодження висновку здійснюється відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341, та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за № 976/30844.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Згідно з п.10 Порядку № 787 заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що умовою повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів є воля самого платника, яка виражається у подачі заяви про таке повернення до якої додається подання (висновок) сформований податковим органом.

Отже суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, вірно вказав, що на податковий орган в такому випадку покладений лише обов`язок щодо формування подання (висновку). Обов`язок надіслання такого подання органу Казначейства у податкового органу відсутній. 

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду. вірно визначився з розподілом судових витрат, а тому судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі № 380/2358/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повний текст постанови складений 29.09.2020 року