Ухвала                                                                                           Іменем України
17 вересня 2020 року                                                                                                              м. Київ
справа № 760/30249/19                                                                                   провадження № 51-4384ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Солом`янського районного суду 
м. Києва від 01 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду 
від 28 липня 2020 року,
встановив:   
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 
2020 року
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
 
засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджений за те, що він 15 жовтня 2019 року приблизно о 18:55, перебуваючи на вул. Донецькій, 25 у м. Києві, діючи з метою відкритого викрадення чужого майна, намагався вирвати у  ОСОБА_6 сумку вартістю 3300 грн із грошовими коштами в розмірі 6000 грн, застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, однак не зміг подолати опір останньої. Не довівши злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_5 здійснив спробу втекти, однак був затриманий сторонніми особами до приїзду працівників поліції.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 висуває вимогу про зміну судових рішень через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі. Просить урахувати всі обставини та звільнити засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а саме що він не займається суспільно корисною працею, а також думу потерпілої, яка наполягала на суворому покарані. Обставиною, що пом`якшує покарання визнано, щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Взявши до уваги вищезазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, у межах санкції за ч. 2 ст. 186 КК Українита з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.
Таким чином, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, воно є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Ураховуючи наведене, обставини, що вказують на явну несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через його суворість, а також на необхідність звільнення засудженого від його відбування на підставі 
ст. 75 КК України, відсутні. 
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , та дав на них мотивовані відповіді, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Доводи касаційної скарги захисника аналогічні доводам її апеляційної скарги.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних ухвали з підстав зазначених у касаційній скарзі захисник не навів і таких даних зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                   ОСОБА_2                            ОСОБА_3