ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1337/16	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/188/20 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 310000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Ткач З. Є., Шевчук Г. М., 
секретар с/з - Іванюта О.М. 
                                       з участю - позивачки ОСОБА_1 , її                                                         представника адвоката Зембри Є.Й.,                                                          представника ОСОБА_2 адвоката Корф П.К.,                                          третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 601/1337/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14.11.2019 року, ухвалене в м. Кременці суддею Кременецького районного суду Коротичем І.А., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна. Позивачка зазначила, що 23.06.2010 р. вона уклала шлюб з відповідачем, під час якого народилася дочка - ОСОБА_4 . Вказала, що з лютого 2004 року до моменту реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали однією сім`єю у квартирі її матері, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки. У березні 2005 року вони вирішили придбати квартиру АДРЕСА_1 , шляхом укладення від імені матері відповідача ОСОБА_3 договору про організацію та проведення будівництва. Після завершення будівництва, яке проводилось за спільні кошти, вона разом із своїм сином від першого шлюбу та відповідачем зробили ремонт і проживають у житловому приміщенні до цього часу. Вказана квартира зареєстрована ОСОБА_5 .
Крім того, в 2010 році вони з відповідачем вирішили придбати ще одну квартиру по АДРЕСА_2 , уклавши договір про фінансування будівництва. 12.01.2012 р. ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру.
ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2004 року до 22.06.2010 року та визнати за нею право власності на половину квартири по АДРЕСА_1 і на половину квартири по АДРЕСА_2 .
29.09.2016 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила провести поділ рухомого майна, яке знаходиться у спірних квартирах.
22.11.2016 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог, у якій просила визнати за нею право власності на 2\3 частин квартири по АДРЕСА_1 і на 2\3 частин квартири по АДРЕСА_2 та рухомого майна.
21.08.2018 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги і просила встановити факт спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2004 року по 22.06.2010 року, поділити спільне майно подружжя, виділивши їй у власність квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 508 380,00 гривень та рухоме майно, що перебуває у цій квартирі, вартістю 20 382.60 грн., зокрема телевізор «Samsung» вартістю 999,00 грн., килим для підлоги зелено-бежевий - 382,40 грн., швейну машину електричну «Primera FY811» - 1999,00 грн., дошку для прасування - 100,00 грн., столик триярусний під теле- та аудіоапаратуру - 944,00 грн., конструкцію декоративну, виконану з дерева у формі підкови - 300,00 грн., набір меблів для спальні фабрики меблів «Нова» (двохспальне ліжко, комод, чотиридверна шафа, дві тумбочки) - 5232,80 грн., холодильник «Суlіndа» - 2000 грн., газову плиту - 2300,00 грн., котел газовий Velgas - 2628,00 грн., мийку - 302,00 грн., витяжку кухонну - 250 грн., ванну - 832,00 грн., унітаз - компакт - 588,40 грн., умивальник в комплекті з тумбочкою - 799,60 грн., дзеркало у ванній кімнаті - 725,40 грн. Загальна вартість усього майна, яке позивачка просила виділити їй у власність становить 528 762,60 грн.
Також ОСОБА_1 просила виділити ОСОБА_2 у власність майно загальною вартістю 598 313,50 грн., зокрема квартиру АДРЕСА_2 і рухоме майно, що знаходиться у цій квартирі, вартістю 26 633,50 грн., а саме: набір - крісел - 13500 грн., набір меблів для житлової кімнати - 1500 грн., комп`ютерний стіл із шафою - 1815 грн., килим для підлоги бежево - чорний - 592,50 грн., кухонний куток - 1335 грн., телевізор «Bluesky» - 400 грн., набір меблів для передпокою - 7491 грн. Стягнути із ОСОБА_2 на її користь - 34 775,45 грн. грошової компенсації різниці вартості майна, яке передається у власність сторін, та судові витрати - 6 292,00 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи і 6 292,00 грн. за проведення судової будівельно - технічної експертизи.
Рішенням Кременецького районного суду від 14.11.2019 р. позов задоволено частково. В задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у період з лютого 2004 року по 22 червня 2010 року - відмовлено. Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . В решті позовних вимог щодо поділу майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості ідеальної частки майна - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 3146 грн. за проведення судової будівельно - технічної експертизи. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2679, 72 грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю. При цьому суд, в порушення вимог ЦПК України, не надав належної оцінки письмовим доказам - актам обстеження житла, фотографіям, зробленим в період спільного проживання із відповідачем, доказам щодо спільного проходженнями обстежень та лікування, реєстрації в квартирі по АДРЕСА_1 , проведення оплати за житлово - комунальні послуги, що підтверджують факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2004 по 22.06.2010 року, тобто до часу, коли було зареєстровано шлюб. Також суд не взяв до уваги пояснень свідків, які вказували, що вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вела спільне господарство, мала спільний бюджет, що свідчить про існування між сторонами в указаний період усталених відносин, які притаманні подружжю.
Позивачка вказала, що квартира по АДРЕСА_1 придбана внаслідок спільної праці її та відповідача як сім`ї, ведення ними спільного господарства, тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Також, у неї були власні кошти, які використані для придбання вказаної квартири.
Посилається також на те, що суд визнавши за нею право спільної власності на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_2 , в порушення принципу диспозитивності вийшов за межі позовних вимог, оскільки вона не просила виділяти їй у власність частину вказаної квартири, а просила поділити майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на квартиру по АДРЕСА_1 . В квартирі по АДРЕСА_2 не завершені ремонтні роботи, для проживання придатна лише одна з двох кімнат, у якій проживає тітка відповідача, тому поділ майна шляхом виділення їй у власність частини цієї квартири порушує її права.
Представник відповідача адвокат Корф П.К. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні скарги. Зазначив, що спірні правовідносини регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства, тому вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що суд при вирішенні спору вийшов за межі позовних вимог. Вказав, що у справі відсутні докази щодо існування між сторонами відносин, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету в період з лютого 2004 року по червень 2010 року. Вказав, що квартира по АДРЕСА_1 придбана згідно договору про інвестування будівництва, укладеного з матір*ю відповідача - третьою особою ОСОБА_3 , яка і сплачувала внески за житло. Необґрунтованими, на думку представника відповідача, є доводи ОСОБА_1 щодо порушенням вимог статті 95 ЦПК України, оскільки докази подані згідно вимог цивільного процесуального закону, який діяв на час подання позовної заяви. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні докази щодо спільного проживання сторін, наявності спільного бюджету, ведення спільного господарства, придбання майна в інтересах сім`ї в період з лютого 2004 року по червень 2010 року, тому відсутні підстави для задоволення позову про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна шляхом виділення у власність ОСОБА_1 квартири по АДРЕСА_1 та рухомого майна, яке знаходиться у цій квартирі.
Із вказаним висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України ( далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно частин 1, 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За приписами частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.
Отже, майно, що набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. 
Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що 23.06.2010 р. сторони уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 .
З рішення виконавчого комітету Великомлинівецької сільської ради № 44 від 05 червня 2006 року відомо, що вирішено оформити право приватної власності на житлову квартиру по АДРЕСА_1 за відповідачем.
З рішення виконавчого комітету Великомлинівецької сільської ради № 71 від 30 листопада 2011 року вбачається, що вирішено оформити право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 .
З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири по АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .
Згідно договору № 19 про організацію та проведення будівництва від 14 березня 2005 року, ТзОВ «Куличівка» зобов`язується від власного імені за дорученням третьої особи ОСОБА_3 та за її рахунок вчинити дії із організації та проведення будівництва 2-кімнатної квартири по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 зобов`язується оплатити визначену даним договором вартість об`єкту та прийняти зазначений об`єкт нерухомості в порядку та у строки визначені даним договором.
Згідно квитанцій, виданих на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від березня 2005 року по вересень 2006 року, були оплачені членські внески на виконання вищевказаного договору (а.с.53-58).
З довідки № 7 від 19 жовтня 2016 року, виданої ТзОВ «Куличівка» видно, що товариство не укладало договір з позивачкою про організацію та проведення будівництва квартири АДРЕСА_1 і грошових внесків за це житло ОСОБА_1 не сплачувала.
Позивачка зазначила, що з 2004 року по листопад 2006 року вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі своєї матері ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 та сплачувала спільні кошти на будівництво квартири АДРЕСА_1 . З листопада 2006 року вона та її син від першого шлюбу зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач також проживав у цій квартирі без реєстрації.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2004 року по 22.06.2010 року позивачка надала суду пояснення свідків, акти обстеження домоволодіння від 30.06.2016 року, складені депутатом Кременецької міської ради Герасимовичем В.О., а також фотокартки, на яких зафіксоване спільне святкування різних подій та спільний відпочинок, квитанції про погашення позики і про оплату житлово - комунальних послуг, медичну документацію.        
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов правильного висновку про недоведеність факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2004 року до 2010 року.
Так, допитані у якості свідків ОСОБА_7 - син позивачки, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - родичі позивачки, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - подруги позивачки та ОСОБА_13 - однокласниця позивачки зазначили, що сторони спільно проживали з 2004 року до часу реєстрації шлюбу. Мати позивачки свідок ОСОБА_6 пояснила, що сторони з 2004 року проживали у її квартирі, а з 2006 р. в квартирі по АДРЕСА_1 . Також вказала про наявність у сторін спільного бюджету та бажання мати спільних дітей.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_2 у суді пояснив, що не проживав спільно з позивачкою з лютого 2004 року по 22.06.2010 року та не вів з нею спільного господарства, в цей час жив по АДРЕСА_4 у квартирі своєї матері. Позивачку знав, однак з нею лише зустрічався. Почав проживати з позивачкою однією сім`єю з червня 2010 р. після реєстрації шлюбу. 
При цьому відповідач ОСОБА_2 також посилався на пояснення свідків, які пояснили, що сторони почали спільно проживати після реєстрації шлюбу, а також подав докази, з яких видно, що місцем його реєстрації з 1997 року до 2012 року значиться квартира по АДРЕСА_4 .
Так, ОСОБА_14 - знайома матері відповідача, ОСОБА_15 - сестра матері відповідача, ОСОБА_16 - родичка відповідача пояснили, що сторони почали спільно проживати з 2010 року. 
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона у 1998 році поїхала на заробітки в Італію, де перебувала до 2000 року. В 2004 році знову поїхала в Італії на роботу, а повернулась лише в 2012 році. Квартиру по АДРЕСА_1 вона купувала за власні кошти, які передавала знайомими, що поверталися в Україну, або через перевізників. 
Ці обставини також підтвердили свідки на стороні відповідача ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - знайомі матері відповідача та ОСОБА_20 - головний бухгалтер підприємства, де було куплено вказану квартиру.
Суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні про те, що в даному випадку на підставі пояснень свідків не може бути встановлений факт спільного проживання сторін без реєстрацією шлюбу, оскільки пояснення свідків не підтверджують ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків подружжя до реєстрації шлюбу і на час придбання квартири по АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який критично оцінив акт обстеження житла по АДРЕСА_3 від 30.06.2016 року, оскільки інформація про те, що ОСОБА_2 проживав у цій квартирі разом з позивачкою з лютого 2004 року до листопада 2006 року встановлено зі слів свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_12 , пояснення яких спростовуються поясненнями свідків зі сторони відповідача, а також не відповідають відомостям з копії паспорта ОСОБА_2 , з якого видно, що в період з 1997 р. по 2012 р. ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_4 .
Наявність спільних із відповідачем фотознімків не свідчить, що сторони були пов`язані спільним побутом, а лише свідчить що сторони спільно проводили час. Крім того, неможливо зсувати, коли саме проводилось фотографування, адже в даному випадку правове значення мають обставини щодо спільного проживання до реєстрації шлюбу та придбання спірного майна.
Копії медичної документації про проходження обстежень в медичних закладах, квитанції про погашення позики і про оплату житлово - комунальних послуг також не є підставою вважати, що сторони вели спільне господарств та мали спільний бюджет в зазначений період.
Таким чином, докази, на які посилається позивачка на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2004 р. до червня 2010 року спростовуються іншими наявними в справі доказами, тому не можуть підтверджувати обставини, на які посилається ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності та про його поділ.
Враховуючи наведене, а також те, що позивачка не подала доказів щодо оплати за купівлю квартири по АДРЕСА_1 , суд правильно відмовив у задоволенні позову про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна шляхом визнання права власності на вказану квартиру.
Та обставина, що позивачка разом із своїм сином від першого шлюбу в листопаді 2006 року вселилась і до цього часу проживає у спірній квартирі по АДРЕСА_1 , не може бути підставою для задоволення позову, оскільки оплата за придбання житла була здійснена відповідачем та його матір`ю ОСОБА_3 протягом березня 2005 року -вересня 2006 року, а право власності зареєстроване за ОСОБА_2 у липні 2006 року. Отже, у листопаді 2006 року на час вселення ОСОБА_1 у квартиру по АДРЕСА_1 відповідач уже був власником житла та разом із ОСОБА_3 повністю оплатив її вартість.
Також ОСОБА_1 не подала доказів щодо купівлі спірних речей, які знаходяться у квартирі по АДРЕСА_1 за спільні кошти, тому відсутні підстави для задоволення позову щодо поділу майна та виділення у власність позивачки вказаних речей.
Разом з тим неможливо погодитись з рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки суд в порушення принципу диспозитивності вийшов за межі позовних вимог, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.
Вирішуючи спір, суд виходив з того, що вказане житлове приміщення є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки майно придбане сторонами за час перебування у шлюбі.
Із матеріалів справи вбачається, що 11.01.2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Куличівка" було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва об`єкта інвестування квартири АДРЕСА_2 .
Фінансування будівництва указаної квартири в більшості відбувалося після укладення між сторонами шлюбу, а право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за ОСОБА_2 в період перебування сторін у шлюбі.
Вказаних обставин не заперечував відповідач ОСОБА_2 , який не оскаржував рішення суду. Представник відповідача адвокат Корф П.К. та третя особа ОСОБА_3 в апеляційному суді пояснили, що погоджуються з рішенням суду.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки позивачка подала позов про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна шляхом виділення їй у власність цілої квартири по АДРЕСА_1 , не зверталась із вимогою про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , тому апеляційна скарга в частині скасування рішення суду про визнання права спільної часткової власності на вказану квартиру підлягає до задоволення.
Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 слід скасувати, постановивши у цій частині нове судове рішення про відмову у визнанні права власності в порядку поділу майна подружжя на квартиру АДРЕСА_2 .
Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову щодо поділу рухомого майна - речей, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_2 , та стягнення грошової компенсації. 
При цьому суд також врахував, що відмовлено в іншій частині позовних вимог, тому поділ майна за варіантом, який зазначений у позовній заяві, не відповідає вимогам закону.
Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови у задоволення позову - на позивача.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції скасоване частково, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати за проведення судової будівельно - технічної експертизи в сумі 3146 грн. та зі сплати судового збору у розмірі 2679, 72 грн. слід покласти на сторону, яка їх понесла.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги також необхідно покласти на сторону, яка їх понесла.
В решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кременецького районного суду від 14.11.2019 року в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та щодо стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат за проведення судової будівельно - технічної експертизи в сумі 3146 гривень та судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2679, 72 гривень - скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким відмовити у визнанні за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Судові витрати за проведення судової будівельно - технічної експертизи та зі сплати судового збору покласти на сторону, яка їх понесла.
В решті рішення Кременецького районного суду від 14.11.2019 року - залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на сторону, яка їх понесла.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 21.08.2020 року.

Головуючий 

Судді