ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2020 р.                                                                Справа №914/1540/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                    Кравчук Н.М.
                                                                                                    Плотніцький Б.Д.
секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Крамсервіс”, б/н б/д (вх. №ЗАГС 01-05/4243/19 від 27.11.2019)
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 (повний текст складено та підписано 14.11.2019)
у справі № 914/1540/19 (суддя Король М.Р.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Крамсервіс”, м. Львів
до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів
про визнання незаконною бездіяльності та визнання додаткової угоди до договору укладеною

За участю представників від:
позивача: не з`явився;
відповідача: Кузь І.І. – представник;

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Крамсервіс” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом  до Львівської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та визнання додаткової угоди до договору укладеною.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач дотримався встановленого  статтею 33 Закону України "Про оренду землі"  порядку поновлення договору оренди, звернувшись до відповідача до закінчення строку дії договору з метою реалізації переважного права на його поновлення з відповідною заявою та проектом додаткової угоди, однак, в порушення вимог вказаної статті Закону, Львівська міська рада не розглянула в місячний термін надісланий позивачем лист, не надіслала заперечень, пропозицій або зауважень та не уклала з ним додаткову угоду до договору оренди землі.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 у справі №914/1540/19 в позові відмовлено повністю. 
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі  укладено договір оренди землі на 5 років, а відповідно до тексту проекту додаткової угоди, позивач запропонував внести зміни в Договір, виклавши п.8 Договору в редакції, згідно якої строк дії Договору змінено з 5 років (передбачених первісними умовами Договору) на 10 років. Водночас, доказів досягнення у встановленому законом порядку згоди щодо зміни такої істотної умов договору, як строку його дії, сторонами не надано, що унеможливлює визнання такої додаткової угоди укладеною. Внесення змін в умови договору в частині строку його дії дає підстави в подальшому на звернення орендаря з заявою про поновлення договору оренди вже на новий, визначений в додатковій угоді, строк, а саме на 10 років, а не на 5 років, як це передбачено Договором.
Окрім того, суд зазначив, що хоча поведінка відповідача, що полягала у невиконанні ним установленого ч.5 ст.33 Закону обов`язку у місячний термін розглянути надісланий позивачем лист-повідомлення не можна визнати добросовісною, проте, задоволення позову в частині позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача, що виявляється в зволіканні в укладенні Додаткової угоди на запропонованих позивачем умовах, не є ефективним способом захисту і не призводить до реального відновлення порушеного права позивача за відсутності погодження у встановленому порядку відповідачем таких нових умов Договору.
Не погодившись з вказаним рішенням  суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 у справі №914/1540/19 скасувати з  підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги  в повному обсязі.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу позивач зазначає, що встановивши  факт дотримання позивачем передбачених чинним законодавством умов для продовження договору оренди та порушення відповідачем вимог чинного законодавства при розгляді питання щодо продовження спірного договору, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем в односторонньому порядку  без погодження з відповідачем змінено істотну умову договору – строк дії такого, оскільки позивач просив поновити договір на той самий строк ( 5 років). Водночас, зважаючи на те, що договір укладено 11.11.2014 в додатковій угоді зазначено, що строк дії договору становить 10 років, тобто 5 років, які вже пройшли та 5 років, на які договір поновлюється.
18.12.2019 до суду від Львівської міської ради поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач  просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 у справі №914/1540/19, а резолютивну частину такого залишити без змін.
Зокрема, відповідач зазначає, що відповідно до  положень п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст. 12 Земельного кодексу України, ч.5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» продовження договору оренди земельної ділянки можливе тільки на підставі ухвали  Львівської міської ради і за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування неможливо зобов`язати Львівську міську раду у судовому порядку поновити договір оренди земельної ділянки.
Окрім того, відповідач зазначає, що листом Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради у відповідь на звернення позивача про поновлення договору оренди повідомлено про необхідність подання ряду додаткових документів для продовження договору оренди землі, а неподання вказаних документів свідчить про недобросовісність орендаря.
          Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1540/19 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Крамсервіс” на рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 у справі №914/1540/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 13.01.2020.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 зупинено апеляційне провадження у справі № 914/1540/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5724/17.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 поновлено апеляційне провадження у справі №914/1540/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 01.07.2020.
В судове засідання 01.07.2020 прибула представник відповідача.
Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення,  причин неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу,  просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом,  11.11.2014 між Львівською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамсервіс» (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір).
Відповідно до п.1 Договору орендодавець на підставі  Податкового кодексу України, ухвал Львівської міської ради від 26.07.2012 №1675 «Про затвердження Положення про підготовку, організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок у  м. Львові», від 18.06.2009 №2712 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель  м. Львова» (зі змінами), від 10.07.2014 №3649 «Про продовження ТзОВ «Крамсервіс» терміну оренди земельних ділянок на вул. Хуторівці та продаж ТзОВ «Крамсервіс» земельних ділянок на вул. Хуторівці» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на вул. Хуторівці для влаштування та обслуговування автосалону і станції технічного обслуговування автомобілів.
Договір укладено на 5 років до 10.07.2019р. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 Договору).
Вищевказаний Договір зареєстрований у Львівській міській раді 11.11.2014 за  №С-2824, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі С-13 вчинено запис.
09.04.2019 позивачем надіслано на адресу відповідача лист-повідомлення про поновлення Договору вих.№04/09, який позивач повідомив про свій намір скористатися переважним правом на поновлення Договору. До вищевказаного листа позивачем долучено проект додаткової угоди до Договору.
Листом, вих.№2403-1566 від 12.04.2019, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради повідомило позивача про те, що звернення  щодо наміру продовження терміну дії Договору прийнято до уваги, однак для продовження терміну оренди земельної ділянки позивачу необхідно звернутись з відповідною заявою на ім`я міського голови та подати, зокрема,  такі документи: план земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, висновок Управління архітектури та урбаністики про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою та копію висновку Управління архітектури, на підставі якого земельна ділянка надавалась в оренду, копію правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, копію технічного паспорта на об`єкти нерухомого майна, довідку про справляння плати за землю за останні 2 роки, що передують даті подання заяви на оформлення землекористування, копію договору оренди землі з додатками, копію установчих документів підприємства, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, довіреність або нотаріально засвідчену копію довіреності для уповноваженої особи.
Вважаючи вимоги відповідача щодо надання переліку додаткових документів безпідставними, зволікання з поновленням Договору необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про  визнання незаконною бездіяльність відповідача, що виявляється в зволіканні в укладенні додаткової угоди. Окрім того, позивач просив вважати укладеною додаткову угоду до Договору наступного змісту:
1. Сторони домовились продовжити строк дії Договору на 5 (років) та внести зміни в п.8 Договору виклавши його в новій редакції:
« 8. Договір укладено на 10 (десять) років до 10 липня 2024 року (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».
2. Всі інші умови Договору залишаються без змін та Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.
3. Додаткова угода укладена в трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
За змістом частини     2  статті    792 Цивільного кодексу України  відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відносини, пов`язані з орендою землі, врегульовані, зокрема  Законом України "Про оренду землі"  (далі - Закон), яким визначені умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Статтею 13 Закону передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі ст. 31 Закону договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
Статтею 33 Закону  регламентовані порядок та підстави поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини перша - п`ята цієї статті), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина шоста цієї статті).
Звертаючись з позовом у даній справі, позивач покликається на порушення відповідачем положень ч.ч.1-5 ст. 33 Закону. 
Так, згідно з ч.ч.1-5 ст.33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Отже, законодавець у частині п`ятій  статті 33 Закону  визначив алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:
1) розглянути лист-повідомлення на предмет відповідності вимогам закону;
2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;
3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності);
4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.
За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Зазначені положення слід розуміти таким чином:
а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам  закону  повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря;
б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема,  у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №912/3810/16, від 10.09.2018 у справі №920/739/1.
При цьому, заперечення орендодавця стосовно невідповідності направленого орендарем листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам  закону  мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення  закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.
Якщо орендар та орендодавець у процесі погодження фактично дійшли згоди щодо нових істотних умов договору оренди землі, але не уклали додаткової угоди, то способом захисту прав орендаря буде саме його звернення до суду із позовом про визнання додаткової угоди укладеною на нових узгоджених істотних умовах, а не пролонгація на попередніх умовах.
У разі ж встановлення обставин дотримання орендарем процедури і строку звернення до орендодавця із повідомленням про намір поновити договір оренди землі, однак невиконання при цьому орендодавцем установленого частиною п`ятою  статті 33 Закону  обов`язку у місячний строк розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення цю поведінку орендодавця не можна визнати добросовісною.
Для застосування положень частин 1-5  ст. 33 Закону   та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди;  орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною 1  статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини 2-5  статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №     902/619/17, від 27.06.2019 у справі №        923/925/18, від 29.04.2020 у справі №912/1138/19.
Згідно з ч.8  ст. 33 Закону   додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.
Відповідно до ч. 11  ст.33 Закону відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів порушення позивачем умов спірного Договору чи неналежного його виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, орендар земельної ділянки виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця у строк, передбачений умовами договору оренди, що також узгоджується з положеннями ч.2  ст.33 Закону, звернувшись з листом-повідомленням про поновлення Договору,та додав до вказаного листа проект додаткової угоди.
Відтак, Львівська міська рада після отримання листа позивача зобов`язана була протягом місяця розглянути це повідомлення, прийняти рішення та укласти додаткову угоду або за наявності заперечень щодо поновлення договору оренди землі  направити орендарю лист-повідомлення про прийняте рішення. 
Натомість, листом, вих.№2403-1566 від 12.04.2019, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради повідомило позивача про те, що звернення  щодо наміру продовження терміну дії Договору прийнято до уваги, однак для продовження терміну оренди земельної ділянки позивачу необхідно звернутись з відповідною заявою на ім`я міського голови та подати  ряд перелічених в листі документів.
Водночас, вказаний лист не є запереченням у розумінні положень ч.5 ст.33 Закону, оскільки не замінює необхідності волевиявлення самої Львівської міської ради, як орендодавця у спірних правовідносинах, у обумовлений спосіб та строк щодо погодження чи відмови у поновленні договору, у вказаному листі відповідачем не наведено ні обґрунтованих заперечень, ні пропозиції щодо змін до договору.
При цьому, суд зазначає, що вимоги орендодавця щодо надання позивачем окрім проекту додаткової угоди інших додаткових документів, перелік яких встановлено ухвалою Львівської міської ради від 14.09.2017р. №2372 “Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська”, не відповідає приписам ст. 33 Закону.
Аналогічну правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17, від 08.10.2019 у справі №904/3167/18.
Однак, як вбачається з тексту додаткової угоди, яку позивач надіслав відповідачу та просить суд вважати укладеною, в пункті 1 такої позивач зазначив про продовження строку дії Договору на 5 років, виклавши при цьому пункт 8 Договору в новій редакції, якою змінив істотну умову договору про строк його дії не на 5, а на 10 років.
Водночас, як вбачається зі змісту ч.4 ст. 33 Закону, у разі поновлення договору оренди землі згідно з ч.ч. 1-5  ст. 33 Закону  умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених  статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами зміни істотної умови Договору – строку оренди ( 10 років замість 5)  підстави для поновлення Договору згідно з  ч.ч. 1-5  статті 33 Закону  в запропонованій позивачем редакції відсутні.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє покликання апелянта на те, що  ним не змінено строку дії договору, а лише зазначено загальний строк дії такого з моменту укладення, оскільки в проекті додаткової угоди до Договору позивачем зазначено строк дії Договору саме 10 років і визнання додаткової угоди укладеною у такій редакції дає підстави в подальшому звертатись орендарю  з заявою про поновлення договору оренди вже на 10 років, а не на 5 років, як це передбачено Договором.
Окрім того, статтею 15 ЦК України  передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1  ст. 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ звернув увагу на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №     38722/02).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що хоча поведінка відповідача, що полягала у невиконанні ним установленого ч.5 ст.33 Закону обов`язку у місячний термін розглянути надісланий позивачем лист-повідомлення не можна визнати добросовісною, проте, задоволення позову про визнання бездіяльності відповідача, що виявляється в зволіканні в укладенні Додаткової угоди на запропонованих позивачем умовах, не є ефективним способом захисту і не призводить до реального відновлення порушеного права позивача за відсутності погодження у встановленому порядку відповідачем таких нових умов Договору.
З огляду на вищенаведене,  колегія суддів вважає погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
          Керуючись ст.ст.269,270,275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2019 у справі №914/1540/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Крамсервіс” – без задоволення.
2.  Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
3. Порядок та строк оскарження встановлені  ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                 Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                          Плотніцький Б.Д. 

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.07.2020