ПОСТАНОВА
Іменем України

24 липня 2020 року

Київ
справа № 389/4147/15-а(2-а/389/104/16)
провадження № К/9901/21818/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про зобов`язання виплачувати довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого судді, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., Ясенова Т.І. від 23 травня 2017 року, 

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про зобов`язання виплачувати довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого судді, в якому, з урахуванням уточнень,  просила:
- визнати протиправною відмову Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області у проведенні ОСОБА_1 розрахунку щомісячного довічного грошового утримання з 12 січня 2015 року по                                 1 вересня 2015 року, як судді у відставці; 
- зобов`язати Знам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити ОСОБА_1 розрахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 12 січня 2015 рок по                 1 вересня 2015 року та виплатити різницю як заборгованість; 
- зобов`язати Знам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити розрахунок щомісячного грошового утримання з 1 вересня 2015 року і по день фактичного виконання рішення й виплатити різницю як заборгованість, а в подальшому при зміні заробітної плати працюючого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області здійснювати розрахунок щомісячного довічного грошового утримання і виплачувати їй, як судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми заробітної плати працюючого судді.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Знам`янського районного суду Кіровоградської області від                       30 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправними дії Знам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у перерахунку і виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з             12 січня 2015 року по 1 вересня 2015 року, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язано Знам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 26 грудня 2014 року по 1 вересня 2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виплативши різницю з урахуванням фактично сплаченого за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання.
Зобов`язано Знам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 1 вересня 2015 року по 7 червня 2016 року у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виплативши різницю з урахуванням фактично сплаченого за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 1-8/2016 визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: 
- частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від                          7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від                              2 березня 2015 року № 213-VІІІ; 
- абзаців 1, 2, 3, 4 та першого, другого речень абзацу 6 частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ; 
- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від                             2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного і грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від             24 грудня 2015 року №911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від                             2 березня 2015 року № 213-VIII, визнано неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Разом з тим, у пункті 4 зазначеного рішення, Конституційний Суд України керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», вказав такий порядок виконання цього рішення: 
- частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від                           7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від                             2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції У країни, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону У країни «Про судоустрій 1 статус суддів» від 7 липня 2010 року                   № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; 
- абзаци 1, 2, 3, 4, та перше, друге речення абзацу 6 частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від                            24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року          № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; 
- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Таким чином, положення п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VII суперечить конституційним нормам, встановленим статтями 8, 21 та 22 Конституції України, а тому, посилання відповідача на норми Закону № 213-VIІ є необґрунтованими, в зв`язку з чим рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене статтею 46 Конституції України, та є протиправним.
Крім того, відмова позивачу у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання, порушує його конституційні права та суперечить нормам статей 21, 22 Конституції України, оскільки особа не може бути позбавлена набутого на підставі закону права шляхом прийняття нового закону.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від               23 травня 2017 року постанову Знам`янського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 28 березня 2015 року, прийнята нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в якому частина 3 статті 141 викладалась в такій редакції: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі            80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».
Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213, який також набрав чинності з 28 березня 2015 року, частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладена в іншій редакції: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді».
Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 8 червня 2016 року у справі про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці, визнані неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 (абзац 2 пункту 1 резолютивної частини рішення).
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 8 червня 2016 року, положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від                              2 березня 2015 року № 213, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911 та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Отже, станом на 12 січня 2015 року та 1 вересня 2015 року позивачка не мала права на довічне утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді.              З урахуванням висновків Конституційного Суду України в рішенні № 4-рп/2016 від     8 червня 2016 року та положень частини 2 статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», таке право вона отримала з 8 червня 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року та залишити в силі постанову Знам`янського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2017 року. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.
Наказом в.о. голови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року № 63-к ОСОБА_1 звільнено з адміністративної посади голови зазначеного суду з 25 грудня 2014 року та припинено у зв`язку зі звільненням з адміністративної посади виплату щомісячної доплати у розмірі 10% посадового окладу за обіймання посади голови суду. 
Стаж роботи судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 32 роки 9 місяців (із них стаж роботи безпосередньо суддею - 28 років 3 дні). Заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 21924,00 грн.
11 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України у м. Знам`янка та Знам`янському районі Кіровоградської області із заявою та пакетом відповідних документів про призначення їй щомісячного грошового утримання судді у відставці.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в                                 м. Знам`янці та Знам`янському районі Кіровоградської  області та з 5 травня 2010 року до 11 січня 2015 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 12 січня 2015 року, на підставі поданої заяви, отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», розраховане відповідачем, виходячи з редакції Закону станом на 1 січня 2015 року, а саме в розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахування обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
5 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила  роз`яснити          порядок призначення та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Управління Пенсійного фонду України в          м. Знамянці та Знамянському районі Кіровоградської  області листом від 16 жовтня 2015 року № 115 повідомило позивачку про те, що пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) виплачується судді у розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, згідно зі статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Розмір щомісячного грошового утримання позивача з 12 січня 2015 року становить 12423,60 грн, але враховуючи вимоги частини 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір щомісячного грошового утримання обмежується десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність і становить 9490,00 грн.          
4 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру, у відповідності з положеннями          частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який визнаний неконституційним).
Управління Пенсійного фонду України в м.Знам`янці та Знам`янському районі Кіровоградської області листом від 17 листопада 2015 року № 135 повідомило позивачку про відсутність підстав для перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання. Відмова у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді обґрунтована посиланням на положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким внесено зміни до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

8. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VІІІ, відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України ПозивачкаОСОБА_1 була звільнена у відставку з посади судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.
На момент набуття позивачкою права на відставку, враховуючи розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, частиною 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 7 липня 2010 року) було встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

10. Знам`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Кіровоградської області подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, в яких воно просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Станом на час подачі 30 грудня 2013 року позивачкою заяви про відставку і звільнення з посади судді та прийняття 11 лютого 2014 року відповідного рішення Вищою радою юстиції, частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», передбачено, що щомісячне грошове утримання виплачується судді у розмірі               80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 

12. У частині 5 вказаної статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ зазначено, що виплата щомісячного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України, у тому числі і Законом «Про судоустрій і статус суддів», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 

13. Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

14. Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

15. Відповідно до пунктів 7, 8 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується в тому числі окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

16. Згідно з частиною 6 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

17. Рішенням Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

18. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

19. В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року                № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

20. Конституційний Суд України рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 3668-VІ від 8 липня 2011 року визнав такими, що не відповідають Конституції України. 

21. У вказаному рішення Конституційний Суд України зазначив, що частина 3 статті 138 Закону № 2453-VІ до внесених Законом № 3668-VI змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Однак Законом № 3668-VІ змінено визначений Законом № 2453-VІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VІ звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. 
22. Таким чином, частина 3 статті 138 Закону № 2433-VІ не узгоджується з Конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Конституції України.

23. Ухвалюючи зазначене рішення Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від            11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 про те, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім справедливим судом.

24. Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

25. Зазначене також узгоджується і з міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пункту 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (Рекомендація № CM/REC (2010)12): «Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

26. Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені                  24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної та Соціальної Ради ООН «Процедури ефективного здійснення основних принципів незалежності судових органів».

27. Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки особливою формою матеріального забезпечення суддів, відмінною від пенсії, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

28. Так, починаючи з 1992 року Україна понад 20 років на конституційному (пункти 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України) та законодавчому (статті 43 Закону України № 2862-ХII від 15 грудня 1992 року «Про статут суддів», статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453 VI «Про судоустрій і статус суддів» та статті 141 цього Закону, у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №          192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

29. Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від        3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частина 3 статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення. 
Натомість підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону № 2453-VІ в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання», дія статті 2 Закону № 3668-VІ не поширюється на Закон № 2453-VІ дія абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VІ не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). 

30. Таким чином, на момент подачі позивачкою заяви про відставку частина                  3 статті 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» як така, що є неконституційною, втратила чинність на підставі рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року.

31. Статтею 58 Конституції України закріплений принцип незворотності законів та інших нормативно-правових актів, які погіршують становище особи. 

32. Тривалий період звільнення позивачки з посади судді Верховною Радо України не залежав від дій чи бездіяльності ОСОБА_1 , хоч за цей час Верховною Радою України було прийняті Закони, які знижують соціальні стандарти для суддів всупереч нормам Конституції України, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.          

33. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014, що набрав чинності з 1 січня 2015 року внесені зміни до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання судді обчислюється в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 

34. Та обставина, що Верховна Рада України протягом року не приймала рішення щодо звільнення позивачки, виходячи з наведених положень Конституції України, не може впливати на призначення позивачці розміру довічного грошового утримання, на який вона мала право під час подачі заяви про відставку, а тому закони, прийняті пізніше (№ 1166-VІІ від 27 березня 2014 року, № 76-VІІІ від                   28 грудня 2014 року), які звужують її права, не повинні застосовуватися.

35. Оскільки стаж позивачки як судді на момент звернення її із заявою про відставку становив понад 28 років, то вона має право на довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

36. Крім того, частиною 3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-ІІІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Такі ж правила перерахунку довічного грошового утримання передбачені частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

37. За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог на наявність підстав для їх задоволення, необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 26 грудня 2014 року по 1 вересня 2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виплативши різницю з урахуванням фактично сплаченого за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 1 вересня 2015 року по 7 червня 2016 року у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виплативши різницю з урахуванням фактично сплаченого за цей період часу щомісячного довічного грошового утримання.

38. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 724/436/15-а. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39.    Відповідно до частин 1, 4 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

40. Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято правильне по суті рішення в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з його розміру 90% від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, проте з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити його рішення в частині мотивів прийняття.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від                          23 травня 2017 року скасувати.

Постанову Знам`янського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2017 року змінити в частині мотивів задоволення позову, а в іншій частині - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач          Н.В.  Коваленко
судді                                                                                                           Я.О.  Берназюк
                                                                                                                    В.М.  Шарапа