ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3103/19                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Леонтович А.М.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Василенка Я.М.
                                                                 Шурка О.І.
За участю секретаря                                Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИЛА: 

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №0009251309;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №0009261309;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №0009291309;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №0009301309;
- визнати протиправним та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.05.2018 №Ф-0009271309;
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.05.2018 №0009281309.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 02.05.2018 №0009251309, №0009261309, №0009291309, №0009301309. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 02.05.2018 №Ф-0009271309.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області звернулося з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивачем включено до витрат вартість придбання автошин, які не використовувались у господарській діяльності платника податків та не пов`язані з отриманням доходу.
24 квітня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Київській області надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із запровадженням карантину.
Також, 27 квітня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із запровадженням карантину.
Згідно Довідки ШААС від 27 квітня 2020 року, відповідно до ст. 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст. 11 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", керуючись постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 р. №211 судом відкладено розгляд справи.
Дану справу призначено до розгляду на 27 липня 2020 року.
05 травня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача  - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   03 липня 2020 року витребувано у   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : - докази, що підтверджують купівлю та використання у власній господарській діяльності наступних товарів: Автогуми «Michelin Agilis Alpin 225/70 R15С 112/110R», Автошин « 195/70R15C 104/102R Michelin Agilis+», Автошин зимових « 225/65R17 Laufenn LW 71 102T», Автошин зимових «225/55R19 Hankook RW08 111QLX», згідно Акту від 30 березня 2018 року №232/10-36-13-04/14/2377505177; - належним чином завірені копії податкових накладних від 07 грудня 2017 року №7 та від 14 грудня 2017 року №21.
Разом з апеляційною скаргою Головним управлінням ДПС у Київській області подано клопотання про заміну відповідача, в порядку процесуального правонаступництва.
Згідно ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України № 120 від 18 грудня 2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21 серпня 2019 року, Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінетів Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  у період з 12 березня 2018 року по 23 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року.
Результати перевірки оформлені Актом від 30 березня 2018 року №232/10-36-13-04/14/2377505177.
В Акті перевірки зазначено про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, а саме:
- пп. 177.2 п. 174.4.1. ст. 177 ПК України, а саме, завищення валових витрат на загальну суму 148598.82 (за 2017 рік), у зв`язку з чим, встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2017 рік, що підлягає сплаті у сумі 26747,79 грн.;
- пп. 163.1.1 п. 163.1. ст. 163 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме, не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 2228.98 грн.;
- пунктів 198.1. 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, у результаті чого, занижені податкові зобов`язання з ПДВ за серпень 2017 року на суму 11479,00 грн., вересень 2017 року на суму 6234,00 грн., грудень 2017 року на суму 8868,00 грн. та завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 54268,00 грн., в тому числі, за вересень 2017 року на суму 3339,00 грн.;
- п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», а саме, занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року на суму 32691,78 грн.
На підставі висновків перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області були прийняті наступні податкові-повідомлення-рішення від 02 травня 2018 року №0009251309, №0009261309, №0009291309, №0009301309, рішення від 02 травня 2018 року №0009281309 про застосування штрафних санкцій та  вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02 травня 2018 року №Ф-0009271309.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В силу п.п. 177.1-177.3 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.  Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;  інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно п. 177.5 ст. 177 ПК України, фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Положеннями п. 177.10 ст. 177 ПК України,  фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". 
За приписами п. 177.11 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.
Наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (надалі Порядок №395). 
Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Порядку, цей Порядок розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України для використання посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами. Цей Порядок поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів, нерезидентів), у тому числі самозайнятих осіб, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів відповідно до Кодексу.
Положеннями пункту 1.4 Порядку №395 передбачено, що акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Згідно п.п. 1.5-1.6 Порядку №395, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
В силу пункту 1.7 Порядку №395, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
У відповідності до п.п. 2.3.2.2 п. 2.3 Порядку №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або попадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складам акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , внаслідок чого, відповідачем складено Акт  від   30 березня 2018 року №232/10-36-13-04/14/2377505177 «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р.» (Т. 1 а.с. 26-40).
Згідно вищевказаного Акту, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, а саме: 
- пп. 177.2 п. 174.4.1. ст. 177 ПК України, а саме, завищення валових витрат на загальну суму 148598.82 (за 2017 рік), у зв`язку з чим, встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2017 рік, що підлягає сплаті у сумі 26747,79 грн.;
- пп. 163.1.1 п. 163.1. ст. 163 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме, ненараховано та не сплачено до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 2228.98 грн.;
- пунктів 198.1. 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, у результаті чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ за серпень 2017 року на суму 11479,00 грн., вересень 2017 року на суму 6234,00 грн., грудень 2017 року на суму 8868,00 грн. та завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 54268,00 грн., в тому числі, за вересень 2017 року на суму 3339,00 грн.;
- п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», а саме, занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року на суму 32691,78 грн.
На підставі висновків перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області були прийняті наступні податкові-повідомлення-рішення від 02 травня 2018 року №0009251309, №0009261309, №0009291309, №0009301309, а також, рішення від 02 травня 2018 року №0009281309 про застосування штрафних санкцій та  вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 травня 2018 року №Ф-0009271309.
Підставою для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та  вимоги про сплату боргу (недоїмки) став висновок контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_1 включено до витрат вартість придбання автошин та автогуми у  ТОВ "Стандарт-Авто" та ТОВ "Сантел Пром", які не використовувались у господарській діяльності платника податків та не пов`язані із отриманням доходу, внаслідок чого, відбулося заниження чистого доходу на 148 598,82 грн.
Даний висновок контролюючий орган зробив внаслідок аналізу податкових накладних контрагентів позивача.
В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що ФОП ОСОБА_1 не здійснював придбання будь-яких автошин та автогуми у  ТОВ "Стандарт-Авто" та ТОВ "Сантел Пром", а зазначення вказаного товару у податкових накладних контрагентами позивача відбулося помилково.
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Стандарт-Авто було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних:
- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 04 вересня 2017 року №3 до податкової накладної від 04.09.2017 року № 33, яким здійснено коригування товарів, зокрема, щодо автогуми «Michelin Agilis Alpin 225/70 R15С 112/110R»;
- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 11 вересня 2017 року №4 до податкової накладної від 11.09.2017 року № 34, яким здійснено коригування товарів, зокрема, щодо автошин « 195/70R15C 104/102R Michelin Agilis+»;
- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 11 серпня 2017 року №2 до податкової накладної від 18.08.2017 року №67, яким здійснено коригування товарів, зокрема, щодо автогуми «Michelin Agilis Alpin 225/70 R15С 112/110R»;
- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 23 серпня 2017 року №3 до податкової накладної від 23.08.2017 року №68, яким здійснено коригування товарів, зокрема, щодо автошини « 225/70 R15С 112/110 Michelin Agilis+ R» (Т. 1 а.с. 57-68).
При цьому, у наданій Головним управлінням ДФС у Київській області до суду першої інстанції копії Витягу з Єдиного реєстру податкових накладних відсутні відомості щодо придбання  ФОП ОСОБА_1 у ТОВ "Сантел Пром" автошин та автогуми.
З огляду на зазначене, доводи апелянта про включення позивачем до складу витрат вартості придбання автошин та автогуми, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, матеріалами справи спростовується факт придбання вказаних товарів. 
Таким чином, контролюючим органом протиправно збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 26 747,79 грн. та штрафних санкцій у розмірі 6 686,95 грн. 
Щодо збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість та застосуванню штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 нього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
Відповідно до пп. 14.1.185, п.14.1 ст. 14 ПК України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності 
За приписами п.п. 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки  банківській установі, шо обслуговує платника податку;  б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послу і - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Підпунктом 189.1 пункту 189 ПК України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Оскільки, судом встановлено відсутність придбання ФОП ОСОБА_1 автошин та аватогуми, доводи апелянта про завищення позивачем податкового кредиту є безпідставними. 
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що податковий кредит за результатами здійснених господарських операцій з ТОВ "Стандарт-Авто" та ТОВ "Сантел Пром", був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства.
З приводу визначення Головним управлінням ДФС у Київській області позивачу грошового зобов`язання з військового збору, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до положень пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX "Інші перехідні положення" ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.           Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Пунктом 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.
За приписами підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 166 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно п. 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із ста нею 1 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, оскільки, контролюючим органом безпідставно зроблено висновки  про заниження ФОП   ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік, Головним управлінням ДФС у Київській області протиправно визначено позивачу грошове зобов`язання з військового збору.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 02 травня 2018 року №0009251309, №0009261309, №0009291309, №0009301309.
Щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 травня 2018 року №Ф-0009271309 та рішення про застосування штрафних санкцій №0009281309 від 02 травня 2018 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, колегія суддів зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені  Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 року (далі Закон № 2464-VI).
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні  особи - підприємці,  в тому числі ті,  які обрали  спрощену систему оподаткування;
Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується   для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб  -  підприємців,  які  обрали  спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого  від  їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи  фізичних  осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути  меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження бази нарахування єдиного внеску, згідно Акту перевірки 30 березня 2018 року №232/1 0-36-13-04/14/2377505177, є похідними від висновків про порушення вимог податкового законодавства при декларуванні чистого оподатковуваного доходу в деклараціях про майновий стан і доходи від провадження підприємницької діяльності за 2017 рік.
Таким чином, враховуючи правильне визначення ФОП ОСОБА_1  розміру доходу, що підлягав оподаткуванню за 2017 рік, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 02 травня 2018 року №Ф-0009271309. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315,  316, 321,  322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені  статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                 Василенко Я.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлено 03.08.2020 року