КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                  
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
30 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 753/3572/14  
Апеляційне провадження 22-ц/824/6315/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретарі Гойденко Д.В.
 
сторони          
 
боржник                    ОСОБА_1 
 
стягувач                     Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ»
 
Заінтересована 
особа                          Відділ примусового виконання рішень 
                                   Управління Держаної виконавчої служби 
                                   Головного управління у м. Києві 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Колесник О.М., за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
в с т а н о в и в :
 
у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій  просив визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2015 з нього на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» стягнуто заборгованість за кредитним договором № К/08-17 від 03.06.2008 у сумі 3 259 178,86 грн. На виконання цього рішення 04.07.2014  видано виконавчий лист. Проте АТ «Піреус Банк МКБ» у позасудовому порядку в рахунок погашення вищевказаного боргу звернуло стягнення на належну йому земельну ділянку та житловий будинок, які є предметом іпотеки, зареєструвавши за собою право власності на предмет іпотеки. Оскільки звернувши стягнення на предмет іпотеки, банк задовольнив свої вимоги у позасудовий спосіб, відповідно після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання є недійсними, а тому виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2019 у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. А саме, суд не врахував положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку», згідно якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником є недійсним. Незважаючи на наявність виконавчого провадження, 23.10.2019 банк отримав виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнив свої вимоги у позасудовому порядку, зареєструвавши за собою право власності на земельну ділянку. Він не заперечував проти такого вирішення спору та виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса не відкривалося. У порушення вимог ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглянув справу з порушенням строків її розгляду та не повідомив його про день та час розгляду. Крім того, суд долучив матеріали, які не мають відношення до даної справи.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник ПАТ«Піреус Банк МКБ» Різунов Р.С. визнав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що право власності на іпотечне майно зареєстроване за банком відповідно до іпотечного застереження, а не за виконавчим написом нотаріуса та вони не мають претензій до боржника щодо заборгованості, проте укласти мирову угоду на стадії виконання судового рішення чи відмовития від примусового виконання не вважають за доцільне, оскільки у такому випадку боржник має сплатити виконавчий збір.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2014 рішенням Дарницького районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02.06.2015 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» заборгованість за кредитним договором № К/08-17 від 03.06.2008 у сумі 3 259 178,86 грн.
На виконання рішення суду 04.07.2014 видано виконавчий лист.
21.04.2015 державним виконавцем повернуто даний виконавчий лист органу, що його видав у зв`язку з прийняттям до розгляду апеляційної скарги.
Після розгляду справи апеляційним судом за заявою стягувача 30.05.2016 знову видано виконавчий лист. 
Як вказує боржник 06.06.2016 за цим виконавчим листом було відкрите виконавче провадження.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі рішення суду  стягнуто заборгованість за кредитним договором, а за виконавчим написом нотаріуса звернуто стягнення на предмет іпотеки, що є різними способами захисту прав кредитора. Суд також зазначив, що державний виконавець не позбавлений права об`єднати два виконавчих провадження з метою уникнення подвійного стягнення з боржника.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відтак будь - якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено та на помилковість видачі виконавчого листа заявник також не посилався.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або у будь який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Відповідно до ст. 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням. У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено, що будь - яких порушень прав та інтересів боржника не відбулося.
Виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
ОСОБА_1 не заперечує, що рішення суду не виконане.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що сторони кредитного договору вирішили питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а відтак подальші вимоги кредитора є недійсними колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону з урахуванням конкретних обставин даної справи, оскільки  питання стягнення заборгованості вирішено саме у судовому порядку. Рішення суду ухвалене ще 15.05.2014 та залишене без змін після апеляційного розгляду 02.06.2015.
Сторони кредитного договору в порядку виконання судового рішення мають право укласти мирову угоду між собою, боржник має право виконати рішення добровільно, у тому числі і за рахунок належного йому майна, вчиняти інші дії щодо виконання рішення суду.
Відтак за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили ще 02.06.2015 не можна вважати, що сторони 23.10.2019 за виконавчим написом нотаріуса вирішили питання кредитної заборгованості у позасудовому порядку.
У разі вирішення сторонами спору у позасудовому порядку відповідно до                         ст. 36 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається апелянт, дана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості. Проте на час вирішення судом спору про стягнення кредитної заборгованості будь - якого позасудового вирішення спору між сторонами не відбулося.
За вказаних обставин розмір майна, переданого стягувачу має враховуватися виконавцем при виконанні рішенні суду, проте ця обставина не  є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, висновки суду щодо відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є правильними. 
Разом з тим, ухвалюючи рішення суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять даних про вручення повістки заявнику.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки за матеріалами справи встановлено, що заявник не був повідомлений про день та час розгляду справи і у апеляційній скарзі він посилається на такі обставини ухвала  суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень, як то порушення строків розгляду заяви, долучення до матеріалів справи документів, що не відносяться до даної справи не впливають на висновки суду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
В даному випадку як вказувалося вище справу по суті судом вирішено правильно.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2019 рокускасувати.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає за виключенням підстав, передбачених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 30.06.2020.

 
Головуючий                                                                         Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                     В. А. Кравець

                                                                                               О. Ф. Мазурик