УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №272/1320/19 Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Микитюк О.Ю., Миніч Т.І.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №272/1320/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 
на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Брагіна В.І. у м. Андрушівці,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі – АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2010 року №б/н у сумі 11 537,12 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг  ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав анкету-заяву від 05 березня 2010 року №б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 належно не виконує фінансових зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 30 вересня 2019 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 2 162,34 грн., процентів за користування кредитом у сумі 7 149,20 грн., пені і комісії в сумі 1 200 грн. та штрафу – 500 грн. (фіксована частина) і 525,58 грн. (процентна складова).

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за тілом кредиту в сумі 2 162,34 грн. та 360,04 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено. 

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 7 149,20 грн. задовольнити. Зазначає, що банком надано суду виписку за рахунком відповідача, із якого вбачається, що останній кредитними коштами користувався – знімав готівку та розраховувався за товари і послуги, а також частково погашав заборгованість. Банківська виписка має статус первинного документа, а тому така безпідставно не взята судом до уваги. При укладенні кредитного договору банком до відома позичальника була доведена вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. З моменту підписання фізичною особою анкети-заяви між банком і клієнтом кредитний договір вважається укладеним шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що останній не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис в анкеті-заяві свідчить про те, що позичальник повністю згодний з умовами кредитування, які пропонує банк. Відсутність підпису боржника на відповідних Умовах та правилах і Тарифах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово і викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд безпідставно відмовив у стягненні процентів за користування кредитом, порушивши при цьому вимоги ст.ст.1046,1048 ЦК України. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Виходячи із принципу диспозитивності апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь банка тіла кредиту в сумі 2 162,34 грн., а також відмови у стягненні пені і комісії в сумі 1 200 грн. та штрафу – 500 грн. (фіксована частина) і 525,58 грн. (процентна складова), оскільки в цих частинах рішення суду банком не оскаржується.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що банк не довів наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру процентів за користування кредитом. 

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку – АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 05 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13).

Із змісту анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 обрав опцію платіжна картка кредитка «Універсальна». Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/Gold визначено у сумі 2 000 грн. Одночасно із цим, у анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Також ОСОБА_1 05 березня 2010 року була підписана довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, в якій зазначена процентна ставка у розмірі 2,5% в місяць, якій суд першої інстанції належної оцінки не надав та на чому наголошується у апеляційній скарзі. Отже, суд першої інстанції неправильно вважав відсутньою домовленість між сторонами щодо процентної ставки за користування кредитом.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором у період із 05 березня 2010 року по 11 березня 2014 року здійснено за річною процентною ставкою 30%, що відповідає умовам, які погоджені між сторонами у довідці про умови кредитування. Однак, у період із 08 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року банк безпідставно проводив нарахування за процентною ставкою 43,20% річних, що не відповідає узгодженим сторонами кредитного договору умовам. 

При розгляді даного спору апеляційний суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач мав на увазі саме ті Умови та правила надання банківських послуг, витяг із яких приєднаний до матеріалів справи. 

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг із Умов у редакції, що найбільш сприятлива для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, обговорення процентної ставки лише у довідці без зазначення умови про зміну процентної ставки, витяг із Умов та правил не можна вважати складовою частиною спірного договору, оскільки Умови не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо зміни процентної ставки не дає підстав розцінювати умови, прописані у витязі з Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору та застосувати при нарахуванні процентів за користування кредитом процентну ставку, яка б дорівнювала 43,20% річних.

Із розрахунку узгодженої сторонами процентної ставки – 2,5% в місяць, заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами становить 6 209,77 грн. (2 162,34 грн. х 30 : 100 х 3 494 дн. : 365).

Розрахунок заборгованості також містить інформацію про сплачені відповідачем суми процентів за користування кредитними коштами. Так, із розрахунку вбачається, що у період із 05 березня 2010 року по 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 сплачено 7 670,55 грн. процентів за кредитом.

Отже, сума коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення процентів, перевищує суму заборгованості, обраховану за узгодженою сторонами процентною ставкою, а тому підстави для стягнення суми процентів, на якій наполягає банк, відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому таке залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: