ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1157/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/1050/19 Категорія: 310020000 	Смоляр О. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 липня 2020 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2020 року (повний текст рішення виготовлено та підписано 12 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, –

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 і зазначив, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2006 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 серпня 2006 року і до повноліття дитини.
Від другого шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася друга донька ОСОБА_5 .
Також позивач має непрацездатних пенсіонерів батьків, які проживають поруч з ним на одній вулиці і ОСОБА_1 доводиться їм допомагати, оскільки мати являється інвалідом другої групи.
Таким чином, посилаючись перебування на утриманні ще однієї дитини, непрацездатних батьків, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та його дохід, позивач просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 з 1/4 до розміру 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю його вимог.
Судом вказано на те, що жодного доказу на підтвердження обставин, на яких грунтуються позовні вимоги стороною позивача не надано. Зокрема, сам факт народження у нього другої дитини ОСОБА_7 не є самостійною підставою для сплати аліментів на ОСОБА_4 у меншому розмірі. До того ж, спільна донька сторін проживає разом з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_8 , останній сплачує кошти за навчання та проживання ОСОБА_4 у гуртожитку, маючи на утриманні ще двох неповнолітніх дітей 2009 та 2011 років народження.
Будь-яких доказів щодо витрат, які здійснює позивач на утримання непрацездатних батьків ним не надано.
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що обставини, які наводить позивач в обгрунтування своїх вимог, в розумінні ст. 192 СК України, та позиції ВС України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.
Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
Доводи скарги зводяться до того, що судом помилково не враховано, що друга донька позивача проживає разом з батьком і перебуває на його утриманні, тому останній має право у силу ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 182 СК України (зміною сімейного стану, наявності інших дітей, непрацездатних батьків) на зменшення розміру аліментів.
Апелянт протягом певного часу не має постійного місця роботи, йому доводиться заробляти кошти випадковими заробітками, тобто він не має постійного і стабільного матеріального доходу, а тому аліменти доводиться сплачувати виходячи із середньостатистичного розміру заробітної плати по Смілянському району і складають 2 680, 00 грн.
Крім того, апелянт наголосив на тому, що вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду 19 травня 2020 року він став батьком ще однієї доньки ОСОБА_9 .
Посилаючись на такі доводи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку і до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Так, судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 серпня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.( а.с. 12)
На виконання вказаного рішення виданий виконавчий лист № 2-20662006р., що перебуває на виконанні у Смілянському РВ ДВС. (а.с. 13, 14) 
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 є батьком трьох дітей: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Вказана норма передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них.
Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
З аналізу наведеного вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Народження другої дитини у позивача після того, як суд вирішив питання про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 , колегія суддів вважає достатнім доказом зміни сімейного та матеріального стану позивача. 
Отже суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням районного суду і вважає, що з врахуванням перебування на утриманні позивача ще однієї дитини, необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дочки ОСОБА_4 є 1/6 частина всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України.
Тому, наявні підстави для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача.
Таке рішення відповідатиме принципу справедливості та враховує баланс інтересів усіх дітей відповідача, а також інтереси дитини, на утримання якої стягуються аліменти. 
Колегія суддів також приймає до уваги положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сплата аліментів, як спосіб участі батьків в утриманні дитини, має на меті забезпечити її існування та розвиток. Таким чином при вирішенні питань щодо стягненні аліментів враховуються в інтереси всіх дітей.
Посилання апелянта на народження у нього третьої дочки вже після ухвалення рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2020 року як на обставину зміни його сімейного стану не можуть бути враховані апеляційним судом у силу вимог ст. 367 ЦПК України, оскільки вказана обставина не існувала на момент ухвалення оскаржуваного рішення.
Також посилання апелянта на наявність на його утриманні непрацездатних батьків колегія суддів відхиляє, оскільки такі посилання на погіршення матеріального стану платника аліментів не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема здійснення позивачем витрат на утримання батьків, придбання ним ліків чи інших предметів, необхідних для забезпечення нормальної їх життєдіяльності. Не надано позивачем і доказів на підтвердження отримання пенсійних виплат, нижчих за встановлений законом прожитковий мінімум для людей відповідного віку або необхідність батьків у додаткових витратах.
За вищевказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2020 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_11 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді