ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.	Справа № 643/9309/16-а	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
                              за участю секретаря судового засідання   Ковальчук А.С.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сугачова О.О., повний текст складено 23.03.20 року по справі № 643/9309/16-а
          за позовом              ОСОБА_1           
          до           Міністерства оборони України                                 
          про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
23.01.2020 представник Міністерства оборони України - Мазур Любов Борисівна звернулася до суду із заявою про поворот виконання судового рішення у адміністративній справі. Заяву мотивує тим, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задоволено, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому Постановою Кабінетом Міністрів України № 975 від 25.12.2013, надіславши вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язано Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 вищевказана постанова залишена без змін.
На виконання вказаної постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ № 245 від 18.05.2017 «Про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_1 , на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 172050,00 грн.
У подальшому на виконання вищевказаних судових рішень одноразово і повністю Міністерством оборони України, через Харківський обласний військовий комісаріат були виплачені кошти в сумі 172050,00 грн на користь ОСОБА_1 та перераховані на його картковий рахунок.
Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.12.2019 по справі № 643/9309/16-а (№ К/9901/23440/18) касаційна скарга Міністерства оборони України задоволена, постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у вказаній адміністративній справі скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
На підставі викладеного просить стягнути в порядку повороту виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у справі № 643/9309/16-а з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України безпідставно списану установою банку за скасованими судовими рішеннями одноразову грошову допомогу в розмірі 172050,00 грн.
23 березня 2020 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні заяви Міністерства оборони України про поворот виконання судового рішення у справі № 643/9309/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву Міністерства оборони України про поворот виконання судового рішення.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Звертає увагу на те, що  предметом розгляду даної справи є одноразова грошова допомога  у разі інвалідності. При цьому, зазначена допомога не відноситься ані до відшкодування шкоди, ані до виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, ані до виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання  у відносинах публічної служби, а тому приписи статті 381 Кодексу адміністративногосудочинства України на спірні правовідносини не поширюються. З викладених підстав вважає, що найбільш доцільним способом і порядком здійснення повороту виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі №643/9309/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю є стягнення з ОСОБА_1 на користь Міноборони цих коштів в сумі 172050 грн., яке дозволить в повному обсязі поновити порушені скасованими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій права Міноборони.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, в якому просив:
-     визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийняті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»;
- зобов`язати Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
14 грудня 2016 року постановою Московського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, надіславши вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
21 лютого 2017 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення.
Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016р. по справі № 643/9309/16-а залишено без змін.
20 грудня 2019 року постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено.
Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року скасовано.
Ухвалено нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
З огляду на скасування Верховних судом рішень першої та апеляційної інстанції у справі № 643/9309/16-а, представник  Міністерства оборони України звернувся із заявою про поворот виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року, оскільки на виконання зазначених рішень,  позивачу виплачена одноразова грошова допомога в сумі 172050,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги поширюються приписи статті 381 Кодексу адміністративногосудочинства України та в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження того, що скасована постанова Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у справі № 643/9309/16-а була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Колегія суддів погоджується   з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 380 КАС України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (ч.2 ст.380 КАС України).
Згідно ч. 4, 7 ст. 380 КАС України, питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
Питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Поворотом виконання рішення суду є повернення сторін виконавчого провадження у первісний стан, що передував виконанню рішення, через скасування правової підстави такого виконання. Поворот виконання є способом захисту прав боржника на випадок отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим судовим рішенням неналежного, оскільки правова підстава такого набуття відпала.
Відповідно до ч. 5 ст. 380 КАС України, до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.
Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ врегульовані ст.381 Кодексуадміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.381 Кодексуадміністративного судочинства України, поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Аналогічна правова норма встановлена ст.239 Кодексу законів про працю, яка передбачає, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Предметом судового дослідження з приводу можливості застосування до спірних правовідносин правового інституту повороту виконання судового рішення у випадку його скасування є питання правової природи одноразової грошової допомоги, що виплачується військовослужбовцю у зв`язку з настанням інвалідності відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», зокрема з`ясуванню підлягає питання чи поширюються на вказану допомогу приписи статті 381 Кодексуадміністративного судочинства України.
Зі змісту зазначеної вище правової норми вбачається, що вона застосовується до рішень про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексуадміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - військовослужбовцю виплачується гарантована державою виплата (одноразова грошова допомога), що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
З огляду на зазначені норми, вбачається, що  одноразова грошова допомога за своєю правовою природою відноситься до разових платежів, виплачується з Державного бюджету України, при цьому має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців. Тобто така виплата фактично належить до іншого грошового утримання у відносинах публічної (військової) служби, позаяк право на її отримання безпосередньо виникає внаслідок реалізації військовослужбовцем конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та компенсації втраченого внаслідок цього здоров`я (отримання інвалідності, а в деяких випадках і втрати життя).
Таким чином, колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги поширюються приписи статті 381 Кодексу адміністративногосудочинства України.
Отже, згідно цієї норми не допускається поворот виконання судових рішень у вище зазначеній категорії справ за винятком випадків повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Тобто, якщо особа добросовісно одержувала за скасованим чи зміненим в подальшому судовим рішенням певні виплати, то вона не повинна повертати ці кошти чи надміру одержані кошти. З набранням законної сили новим судовим рішенням вона лише втрачає право на одержання подальших виплат або зберігає це право щодо виплат у меншому розмірі.
Колегія суддів зазначає, що у зазначених категоріях адміністративних справ може відбутися поворот виконання у випадках, якщо постанова суду стала результатом недобросовісної поведінки позивача (стягувача), а не порушень з боку суду. Тому, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, суд повинен допустити поворот виконання.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 4 квітня 2018 року у справі № 2-а-9320/11/0308, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується  судом апеляційної інстанції.
В даному випадку, в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження того, що скасована постанова Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 у справі № 643/9309/16-а була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
При цьому, постанова Верховного Суду від 16.12.2019 у даній справі обґрунтована неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.
Доводи апелянта щодо не поширення на спірні правовідносини приписів статті 381 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів відхиляє з огляду на вищенаведене.
Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
За змістом   п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що  станом на 30.09.2019 сума податкового боргу позивача становила 9,16 грн., а станом на 06.01.2020 заборгованість відсутня.
Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2 .
У відповідності до  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог  відповідає вимогам  ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
          Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2020 року по справі № 643/9309/16-а залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко	
Судді	   	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  29.09.2020 року