П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року                                                                        місто Київ
 
справа № 753/4566/15-ц                                    
апеляційне провадження № 22-ц/824/6396/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Коренюк А.М. від 11 лютого 2016 року у справі за позовом акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2015 року ПАТ "Універсал Банк", який є правонаступником ВАТ "Банк Універсальний",  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 5 вересня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 003-2914/840-0122 (на придбання майна), та в подальшому додаткові угоди до нього, якими змінювалась процентна ставка, щодо надання кредитних коштів в сумі 70 000 доларів США зі сплатою 11,95 % річних з кінцевим терміном повернення до 1 вересня 2037 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 5 вересня 2007 року та 16 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_4 , а також 16 січня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договори поруки, за умовами яких останні зобов`язалися солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором.
ВАТ "Банк Універсальний" виконало свої зобов`язання за умовами кредитного договору, надавши ОСОБА_3 кредитні кошти в повному обсязі, проте, позичальник та поручителі взяті на себе зобов`язання належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на 21 серпня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 73 302,16 доларів США.
Посилаючись на викладене, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, ПАТ "Універсал Банк" просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 302,16 доларів США; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 302,16 дол. США; стягнути солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 302,16 доларів США; стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року позов ПАТ "Універсал Банк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь                     ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 302,16 доларів США та 3 654 грн. судового збору. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 302,16 доларів США та 3 654 грн. судового збору. Стягнуто солідарно з         ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 302,16 доларів США та 3 654 грн. судового збору.
Не вказане судове рішення ОСОБА_3 через свого представника        ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про залишення позову без розгляду. Скаржник зазначав, що пунктом 8.1. додаткової угоди від 16 січня 2012 року до кредитного договору сторони погодили, що всі вимоги, які виникають при виконання даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Разом з тим, за наявності заперечень проти розгляду справи у суді та наявності третейської угоди між сторонами кредитного договору, суд першої інстанції у порушення вимог пункту 6 частини 1 статті 207 ЦПК України, не залишив позов без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог банку до нього. Вважав, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не враховано факту збільшення його відповідальності, відповідно до укладеної  між ОСОБА_3 та банком додаткової угоди від 16 січня 2012 року - збільшення розміру процентної ставки, оскільки сума зобов`язання зросла з  173 751, 77 доларів США до 176 483, 17 доларів США, що згідно з положенням статті 559 ЦК України є наслідком припинення поруки, оскільки останнє відбулося без згоди поручителя. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції також подав апеляційну скаргу у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог банку до ОСОБА_1 . Скаржник зазначав, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України вимогу до поручителя повинно бути пред`явлено протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи те, що останній платіж внесено позичальником 7 березня 2014 року, то з 1 квітня 2014 року виникло прострочення заборгованості, а з 1 жовтня 2014 року порука припинилась. З вимогою банк звернувся лише 17 січня 2015 року, а до суду - 25 лютого 2015 року. Отже, банком пропущено строк звернення з вимогою про стягнення заборгованості з нього як поручителя.
Рішенням апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилено. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 залишено без змін. Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості
з  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 скасовано, ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
У серпні 2017 року ПАТ "Універсал Банк" подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Також у серпні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості з  ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року касаційні скарги ПАТ "Універсал Банк"; представника Мірошниченко О.В. - Савенка Є.В . задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 73 302,16 доларів США та судового збору у розмірі 3 564 грн., а справу в цій частині передпно на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року, в незміненій після апеляційного перегляду, та рішення апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2017 року залишено без змін.
Ураховуючи наведене, рішення Дарницького районного суду міста Києва від        11 лютого 2016 року підлягає апеляційному перегляду лише в частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 .
Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Представник АТ "Універсал Банк" - Марач В.В. проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував та просив відмовити у її задоволенні. Разом з тим подав уточнений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 як солідарного боржника ОСОБА_3 .
Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судами установлено, що 5 вересня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" та в подальшому - АТ "Універсал Банк", та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 003-2914/840-0122 (на придбання майна), за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі           70 000 доларів США зі сплатою 11,95 % річних строком до 1 вересня 2037 року.
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором 5 вересня 2007 року та 16 вересня 2010 року з ОСОБА_4 , а 16 січня 2012 року - з ОСОБА_1 з одного боку та ПАТ "Універсал Банк" з іншого, укладено договори поруки.
1 вересня 2010 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 5 вересня 2007 року, якою змінено процентну
ставку на 7,51 % річних з 1 вересня 2010 року по 15 вересня 2010 року та з 16 вересня 2010 року по 31 серпня 2011 року на 13,17 %.
16 вересня 2010 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 5 вересня 2007 року, якою змінено процентну ставку на 7,51 % річних з 16 вересня 2010 року по 31 серпня 2011 року, а, починаючи з     1 вересня 2011 року, - на 13,17 %.
1 січня 2012 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 5 вересня 2007 року, якою змінено процентну ставку на 10,4 % з 1 січня 2012 року по 15 січня 2012 року та з 16 січня 2012 року по        31 грудня 2012 року на 13,17 %.
16 січня 2012 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 5 вересня 2007 року, якою змінено процентну ставку на 10,4 % з 16 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, а, починаючи з 1 січня    2013 року, - на 13,55 %.
Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди від 16 січня 2012 року сторони підтвердили, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за договором становить 60 208,64 доларів США.
Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 73 302,16 доларів США, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 58 338,29 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 14 081,77 доларів США та заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 882,10 доларів США. 
Ухвалюючи рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 73 302, 16 доларів США та судового збору в розмірі 3 654 грн., суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 несе солідарний обов`язок щодо повернення кредитних коштів відповідно до вимог частини 1, 2 статті 554 ЦК України.
Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна. 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина 1 статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини 4 статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.
У частині 4 статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 2.4. кредитного договору від 5 вересня 2007 рокупередбачено, що погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.
Відповідно до пункту 2.5. вказаного кредитного договору розмір щомісячного платежу встановлений в графіку погашення кредиту, що викладений у додатку № 2 до даного договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язалася перед банком повернути суму кредиту з процентами до 1 вересня 2037 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.
Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Відповідно до пункту 2.4. кредитного договору від 5 вересня 2007 рокупозичальник зобов`язується щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно пункту 2.1.3. даного договору позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позивальника у порядку та черговості, визначених пунктом 2.8. цього договору та іншими умовами цього договору.
Тобто умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника по поверненню боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку.
Дата остаточного повернення кредиту - не пізніше 1 вересня 2037 року (пункт 2.6. кредитного договору).
Встановлено, що чергові платежі ОСОБА_3 повинна була здійснювати кожного місяця, а останній платіж - не пізніше 01 вересня 2037 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до позичальника та обрахування встановленого частиною 4 статті        559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.
З врахуванням наведених умов кредитного договору та у зв`язку з неналежним виконанням цих зобов`язань позичальником ОСОБА_3 позовна давність за вимогами банку, як кредитора, до ОСОБА_1 , як поручителя, (оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник) про повернення заборгованості за кредитним договором повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу окремо.
Аналізуючи наведене слід дійти висновку, що саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною 4 статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.
Тобто АТ "Універсал Банк" мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з квітня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість у повному обсязі з поручителя ОСОБА_1 суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пред`явлення банком вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України, має наслідком припинення поруки в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
З вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 5 вересня 2007 року АТ "Універсал Банк" звернулося до ОСОБА_1 , як поручителя, 17 січня 2015 року. Відповідно порука припинилась щодо всіх щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 17 липня 2014 року. Проте, порука не припиналась щодо платежів, строк яких не настав станом на 17 липня 2014 року, оскільки позивач протягом 6 місяців чинності поруки звернувся з відповідною вимогою, а також тих платежів, які позивач вимагав повернути достроково.
Таким чином, належна до стягнення з поручителя ОСОБА_1 сума заборгованості, згідно наданого розрахунку позивача,  становить 65 400,21 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 53 861,99 доларів США, простроченої заборгованості у розмірі 2 644,46 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 8 527,23 доларів США, заборгованості за підвищеними відсотками у розмірі 366,53 доларів США. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 ,
скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову АТ "Універсал Банк" про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ухвалення у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 73 302, 16 доларів США та судового збору в розмірі          3 654 грн. скасувати  і ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
Позов акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , як солідарного боржника ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , як солідарного боржника ОСОБА_3 , на користь акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 400, 21 доларів США.
В іншій частині позову акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , як солідарного боржника ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 29 липня 2020 року.

 
 
Головуючий                                                   Судді: