Ухвала        
29 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 554/141/20
провадження № 61-10200ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А.,                 Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного              провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаззбут», про відновлення газопостачання, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                               АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», третя особа -                        ТОВ «Полтавагаззбут», про відновлення газопостачання. 
Позов мотивовано тим, що відповідач безпідставно                                        припинив газопостачання об`єкту позивача за адресою АДРЕСА_1 . Вказувала, що між нею та відповідачем укладений Договір розподілу природного газу від 30 грудня 2016 року. Відповідно до пункту 2.1. Договору Оператор ГРТ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість. Заборгованість перед відповідачем відсутня, а навпаки є переплата за природний газ в сумі 6 201,97 грн. Посилається на те, що 19 листопада 2019 року з метою пуску газу на опалювальний сезон 2019-2020, нею до керівника виробничих служб м. Полтави та Полтавського району АТ «Полтавагаз» Самсонова Ю. В. була подана заява про дозвіл пуску газу на об`єкт позивача, яка містить погодження всіх необхідних служб. Вказувала, що 20 листопада 2019 року представник відповідача прибув на об`єкт позивача за адресою АДРЕСА_1 для підключення двоконтурного котла до газопостачання, після чого виявилося, що газ не надходить до обладнання. Акту про відключення від газопостачання із зазначенням підстав такого відключення позивачу надано не було. 06 грудня 2019 року відповідачу була направлена претензія з вимогою відновлення газопостачання до належного позивачу приміщення, але відповіді не отримали. Відповідачем не визначено жодного порушення з боку позивача, на підставі чого припинене газопостачання, а отже позивач не має об`єктивної можливості його усунути. В зв`язку з чим, прохала суд зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» за власний рахунок поновити подачу газу до нежитлового приміщення ОСОБА_1 ,  яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» за власний рахунок поновити подачу газу до нежитлового приміщення ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою:                                 АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судові витрати. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2020 року залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду,                  АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом                      на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом спору у даній справі є відновлення газопостачання. 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить                         до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої                    статті 19 ЦПК України, частини четвертої статті 274 ЦПК.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France»                       (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року,                           § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаззбут», про відновлення газопостачання.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           С. П. Штелик 
 
                                                                                                              А. А. Калараш    
  
                                                                                                              В. М. Сімоненко