_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року місто Херсон

єдиний унікальний номер 657/1667/19
номер провадження 22-ц/819/679/20

       Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,
суддів: Пузанової Л.В.,
Семиженка Г.В.,
секретар: Дундич А.О.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року у складі судді Ковальчук О.В., повний текст рішення складено 12 лютого 2020 року у справі № 657/1667/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради» про поновлення на роботі
В С Т А Н О В И В:
16 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради», в якому просила визнати звільнення за прогули без поважних причин незаконним; змінити формулювання причин її звільнення з ч.4 ст.40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України; змінити дату звільнення на дату ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 17000,00 грн.
В обґрунтування вимог зазначала, що наказом Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради» № 414-к від 24.07.2019 року «Про припинення трудового договору» її звільнено з 30 липня 2019 року з посади лікаря-інтерна зі спеціальності «стоматологія на 0.1 ставки Консультативно – діагностичного відділення з відділення хірургії «Одного дня» за прогули без поважних причин відповідно до ч.1 п.4 ст.40 КЗпП України, копію наказу та трудову книжку отримала 13.08.2019 року.
Вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогулів без поважних причин не скоювала.
Позивач зазначала, що відповідно до наказу Каховської центральної районної лікарні від 05.10.2015 року №304 її було зараховано на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «стоматологія» до поліклініки Каховської центральної лікарні (с. Любимівка), а відповідно до п.4 зазначеного наказу після закінчення інтернатури (30.06.2017 року) та присвоєння їй спеціальності лікаря-спеціаліста зі спеціальності «стоматологія» відповідач зобов`язаний був перевести її на посаду лікаря – стоматолога, однак цього не зробив.
Розцінюючи такі дії відповідача, як порушення трудового законодавства вона направила відповідачу поштою заяву про звільнення з 06.07.2019 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.51).
Отримавши 01.07.2019 року заяву про звільнення, відповідач не визнав порушення ним трудового законодавства та в своєму листі №1093 від 02.07.2019 року зауважив, що 08.07.2019 року вона має стати до роботи на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «стоматологія» і після визначеного нею строку звільнення – 06.07.2019 року почав фіксувати її невихід на роботу.
Невихід на роботу в період часу з 06.07.2019 по 30.07.2019 року є вимушеним прогулом, оскільки в цей час з вини роботодавця вона була позбавлена можливості працювати на посаді відповідно до своєї кваліфікації лікаря – спеціаліста, а не лікаря-інтерна; заробітну плату за цей період відповідач не нараховував, трудову книжку для можливості працевлаштування в іншому місці не видав.
Незаконним звільненням їй завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях у зв`язку з примушенням її працювати на роботі з нижчою кваліфікацією та оплатою праці, через що вона втратила нормальні життєві зв`язки.
Посилаючись на викладені обставини просила задовольнити її позовні вимоги.
Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 05.02.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача проведено у відповідності до норм трудового законодавства, оскільки факт наявності тривалого прогулу без поважних причин, здійснений позивачем ОСОБА_1 , підтверджений матеріалами справи.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на порушення роботодавцем законодавства про працю в частині її не переведення з посади лікаря-інтерна на посаду лікаря – спеціаліста є безпідставним, оскільки рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 26 березня 2019 року на підставі якого відбулося поновлення позивача на роботі, позивачку поновлено саме на посаді лікаря-інтерна.
Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 05.02.2020 року та прийняти нове рішення по суті заявлених вимог, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що рішення прийнято внаслідок неправильного встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки обставин справи.
В апеляційній скарзі вказує, що судом при вирішенні спору не враховано судову практику, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України 9 від 06.11.1992 року, відповідно до якої у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору. Так, судом першої інстанції не з`ясовано, чи могли факти відсутності позивача на робочому місці у період з 8 липня 2019 року по 15 липня 2019 року, що зафіксовані доповідними записками та актами про відсутність на робочому місці бути підставою прийняття оскаржуваного наказу виходячи з конкретних обставин справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 наказом директора комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня» від 17 травня 2019 року № 312-к поновлено на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «стоматологія» з 31.07.2017 року. Підстава: рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 26.03.2019 року.
Наказом директора комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня» №102-ка від 06.06.2019 року ОСОБА_1 лікарю-інтерну зі спеціальності «стоматологія» надано щорічну планову відпустку 24 основних календарних днів + 7 додаткових календарних днів за період роботи 06.10.2017 – 05.10.2018 рік з 03.06.2019 року по 05.07.2019 рік включно.
За наказом директора комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня» № 352-к від 26.06.2019 року ОСОБА_1 на підставі її заяви від 18.06.2019 року звільнено з посади лікаря – інтерна за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) з 05.07.2019 року.
27 червня 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу КНП «Каховська центральна районна лікарня» заяву, в якій заявила про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 18 червня 2019 року. В той же день (27.06.2019 року) подала заяву про звільнення за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України.
Наказом в. о. директора КНП «Каховська ЦРБ» №357-к від 01.07.2019 року скасовано наказ №352-к від 26.06.2019 року «Про припинення трудового договору», яким звільнено з 05.07.2019 року ОСОБА_1 за власним бажанням, як такий, що не набрав чинності. Листом №1093 від 02.07.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з 06.07.2019 року за ч.3 ст.38 КЗпП України через порушення трудових прав та зауважено щодо необхідності приступити до роботи.
Вимоги щодо виходу на роботу ОСОБА_1 не виконала.
Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці зафіксовано доповідними записками та актами про відсутність на робочому місці у період з 8 – 15 липня 2019 року.
Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради» Гришко ОСОБА_2 .В ОСОБА_3 не є членом профспілкового комітету.
Наказом директора КНП «Каховська центральна районна лікарня» № 414-к від 24.07.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря –інтерна зі спеціальності «стоматологія» за прогули без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України) з 30.07.2019 року.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що її невихід на роботу в період часу 06.07.2019 по 30.07.2019 року є вимушеним прогулом, оскільки в цей час з вини роботодавця вона була позбавлена можливості працювати на посаді відповідно до своєї кваліфікації лікаря – спеціаліста, а не лікаря-інтерна.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до пункту 4.5 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року №291, лікарі –інтерни під час стажування зобов`язані виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку закладу охорони здоров`я в якому працюють.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивачки ОСОБА_1 відбулося у відповідності до норм трудового законодавства, оскільки остання в період з 08 липня 2019 року по 15 липня 2019 рік жодного разу на роботу не виходила без поважних на те причин, чим допустила порушення трудової дисципліни.
Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про безпідставність посиланнь ОСОБА_1 на те, що її невихід на роботу пов`язаний з порушенням роботодавцем законодавства про працю в частині не переведення її з посади лікаря-інтерна на посаду лікаря-спеціаліста, оскільки поновлення трудових відносин сторін відбулося на підставі судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-інтерна. 
За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль
Судді Л.В. Пузанова
Г.В. Семиженко
Повний текст постанови складено 17 липня 2020 року.
Головуючий Л.В. Базіль