Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 р. 	Справа № 520/11402/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020, повний текст складено 04.03.20 по справі № 520/11402/19
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління ДПС у Харківській області                  
про скасування податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2201171-5706-2031 від 18.04.2019, податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області № 124897-57 від 05.09.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 позовні вимоги задоволено.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2201171-5706-2031 від 18.04.2019 на суму 49668,98 грн.
Скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області №124897-57 від 05.09.2019 на суму 49668,98 грн.
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що контролюючим органом було дотримано вимоги Податкового кодексу України щодо порядку нарахування земельного податку.
На підставі ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судовим розглядом,  на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2011 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності нежитлові приміщення цоколя № XLVІ, XLVII, XLVIII, XLIX, LI, LІІ, LІІI, LIV, LV, LVI, LVII, LVIII, LIX, LX, LXI, LXII, загальною площею 277,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.
Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення № 2201171-5706-2031 від 18.04.2019 про визначення податкового зобов`язання з земельного податку за 2019 рік  на суму 49668,98 грн. та податкову вимогу  № 124897-57 від 05.09.2019 на суму 49668,98 грн.
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 286, 287 Податкового кодексу України розрахунок земельного податку зроблений без визначення площі земельної  ділянки  пропорційності до  площі  нежитлового приміщення, яке належить позивачу.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок  - обов`язковий платіж,  що справляється  з  власників  земельних ділянок  та  земельних  часток (паїв),  а  також постійних землекористувачів (далі -  податок  для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані  у користування земельні  ділянки  державної та комунальної власності,  у  тому числі на умовах оренди.
Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками  земельного  податку є власники  земельних ділянок, земельних  часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні  ділянки, які  перебувають  у власності або  користуванні.
Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю  з  дня виникнення права власності або права користування  земельною ділянкою.
Згідно  з ч.  1 ст. 120  Земельного  кодексу України  у  разі набуття права власності на жилий будинок,  будівлю  або споруду,  щоперебувають  у  власності,  користуванні  іншої особи, припиняється право власності, право користування  земельною ділянкою,  на  якійрозташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок,  будівлю  або споруду, розміщені на земельній ділянці,  що перебуває у  власності іншої особи, переходить право власності на  земельну ділянку  або її  частину,  на  якій  вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно  ч.  2 ст. 120  Земельного  кодексу України, якщо жилий будинок,  будівля  або споруда розміщені на земельній ділянці,  що перебуває у користуванні,  то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування  земельною ділянкою,  на  якій  вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі,  що  були  у  попереднього землекористувача.
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування  земельного  податку є дані державного  земельного кадастру.
Згідно пп.14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України дані державного  земельного  кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим  земельних ділянок,  їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Згідно  з  пунктом 271.1 статті 271 ПК України  базою оподаткування є нормативна грошова оцінка  земельних ділянок з  урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа  земельних ділянок,  нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Норми пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначають механізм нарахування податку на землю за  земельну ділянку,  в тому разі, якщо на ній  розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних  або  фізичних осіб. У  такому разі  податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що  знаходиться в їх  користуванні, з  урахуванням прибудинкової території.
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. 
Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п. 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15.
Згідно із листом Головного управління ДПС у Харківській області від 08.10.2019 № 794/Н/20-40-57-06-20 земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік за земельні ділянки нараховано позивачу на підставі рішення Харківської міської ради від 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 №1284/18, а також згідно методики розрахунку грошової оцінки окремої земельної ділянки для нарахування земельного податку фізичними особами на 2019.
Податковий орган обґрунтовуючи підстави нарахування позивачу земельного податку посилається на рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яким затверджено ставки плати за землю та пільги з земельного податку.
Отже, для обчислення податку на землю з фізичних осіб відповідачем не використовувалась інформація центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі № 826/14191/16.
Норми пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначають механізм нарахування податку на землю за  земельну ділянку,  в тому разі, якщо на ній  розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних  або  фізичних осіб. У  такому разі  податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що  знаходиться в їх  користуванні, з  урахуванням прибудинкової території.
Питання щодо нарахування плати за землю  фізичними  особами було предметом розгляду Верховним Судом України, який Постановою від 07.07.2015 у справі № 826/12388/13-а висловив позицію, відповідно до якої власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету  податок  за  площі  під такими приміщеннями (їх  частинами) з  урахуванням пропорційної частки прибудинкової території  з  дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.  Фізична  особа - власник нежилого приміщення (його  частини) у  багатоквартирному жилому будинку є платником  земельного  податку  з  дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Зазначений висновок відповідає  правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 820/3171/17.
Отже, при розрахунку податкового зобов`язання по сплаті земельного податку за земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні декількох осіб, необхідно враховувати площу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частку кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Відповідно до інформації Головного управління ДПС від 08.10.2019, розрахунок суми земельного податку за земельну ділянку пл. 277,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно методики розрахунку грошової оцінки окремої земельної ділянки для нарахування земельного податку фізичним особам на 2019 рік (49668,98 грн.=(552,43*3,6*3*277,5)*3%, де:
552,43 грн. - базова вартість одного квадратного метра;
3,6 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність  території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2);
3  - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промислові транспорту тощо) (Кф);
277,5 кв.м. - площа, яка належить на праві приватної власності;
3% - ставка земельного податку.
З  огляду на вищевикладене, контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка  розташована  за адресою: АДРЕСА_1, та при визначенні позивачу земельного  податку не враховано площу частки земельної  ділянки кожного співвласника у  праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено відповідачем за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те,  що  контролюючим органом під час нарахування  земельного  податку не враховувались та не використовувались дані Державного  земельного  кадастру, помилково враховувалась загальна площа земельної ділянки без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належало позивачу.
Наведені обставини роблять неможливим визначення позивачу в установленому порядку правильної суми плати за землю.
Враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого Головним управління ДПС у Харківській області податкового повідомлення - рішення, колегія суддів погоджується із висновками щодо необхідності скасування податкової вимоги щодо стягнення податкового боргу, який виник на підставі такого рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що  підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми грошового зобов`язання колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 520/11402/19  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    Г.Є. Бершов