Справа № 127/31312/19
Провадження № 22-ц/801/1064/2020
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року	Справа № 127/31312/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О.В.,
суддів :                         Сала Т. Б., Якименко М. М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» про стягнення пені за порушення терміну виконання договірного зобов`язання,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 березня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Іщук Т. П., зі складанням його повного тексту 10 березня 2020 року ,
В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» (далі – ТОВ «Градо Строй») про стягнення пені за порушення терміну виконання договірного зобов`язання, мотивуючи його тим, що 02 березня 2018 року між нею та відповідачем укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 212, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості, детальна характеристика якого встановлена у специфікації – додаток №1 до договору, що є невід`ємною його частиною. У специфікації визначені наступні характеристики об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; будівельний номер – 5 секція; квартира № АДРЕСА_1 ; 3 поверх; загальна площа 58,00 кв. м; загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості становить 580000,00 грн. Згідно з актом прийому-передачі грошових коштів за договором № 212 від 02 березня 2018 року позивачем профінансований об`єкт нерухомості у сумі 580000,00 грн. Крім того, у специфікації встановлений період введення об`єкту будівництва в експлуатацію, а саме четвертий квартал 2018 року, який відповідно до п. 2.9 договору купівлі-продажу майнових прав може бути перенесений на строк, що не перевищує дев`яноста календарних днів у разі виникнення обставин непереборної сили. Однак, станом на 14 листопада 2019 року зазначений у договорі об`єкт будівництва в експлуатацію не введений. Пунктом 6.3 вказаного договору передбачено, що у випадку, якщо з вини продавця, з урахуванням п. 2.9 договору, порушено термін введення об`єкту будівництва в експлуатацію, продавець зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі облікової ставки НБУ від вартості майнових прав за цим договором за кожен день прострочення. 
21 жовтня 2019 року позивачем на адресу відповідача направлялася письмова претензія з вимогою сплати пені, отримана останнім 24 жовтня 2019 року. Однак така претензія залишена відповідачем без відповіді. 
Пославшись на викладене та на те, що оскільки позивача як покупця не було повідомлено про обставини непереборної сили, а відповідачем порушено строки введення об`єкта будівництва в експлуатацію, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Градо Строй» на її користь пеню за порушення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року за період з 01 січня до 14 листопада 2019 року в розмірі 88398,36 грн, а також понесені нею судові витрати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Градо Строй» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав № 212 від 02 березня 2018 року за період з 01 січня 2019 року до 14 листопада 2019 року у розмірі 88398,36 грн, 6000,00 грн витрат на правничу допомогу, а також стягнуто на користь держави 883,98 грн судового збору.
Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2018 року ОСОБА_1 та ТОВ «Градо Строй» уклали договір купівлі-продажу майнових прав № 212, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості, детальна характеристика якого встановлена у специфікації – додаток №1 до договору, що є невід`ємною його частиною (а. с. 6-13).
Згідно з п. п. 2.1, 2.2, 2.3 цього договору, а також додатку № 1 до договору (специфікації) ОСОБА_1 придбала майнові права на об`єкт нерухомості – квартиру за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , загальною площею 58,00 кв. м., загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості, визначена у національній валюті України та становить 580000,00 грн.
Відповідно до п. 2.9 вказаного договору термін введення об`єкту будівництва в експлуатацію встановлений у специфікації – додатку №1, що є невід`ємною частиною договору. При цьому термін введення об`єкту будівництва може бути перенесено на строк, що не перевищує 90 календарних днів у раз виникнення обставин непереборної сили передбачених п. 10.1 договору, за умови обов`язкового повідомлення про це покупця. 
Пунктом 6.3 договору від 02 березня 2018 року № 212 передбачено, що у випадку, якщо з вини продавця, з урахуванням п. 2.9 договору, порушено термін введення об`єкту в експлуатацію, продавець зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості прав за кожен день прострочення.
У додатку № 1 до договору (специфікації) встановлено, що об`єкт будівництва має бути введений в експлуатацію у четвертому кварталі 2018 року.
Згідно з актом прийому-передачі грошових коштів за договором № 212 від 02 березня 2018 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Градо Строй» кошти у сумі визначеної договором вартості майнових прав, а саме 580000,00 грн (а. с. 14). 
21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу ТОВ «Градо Строй» претензію про сплату пені, у якій вимагала перерахувати їй розмір пені у сумі 81915, 06 грн за прострочення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав № 212 від 02 березня 2018 року (а. с. 15-17). Вказану претензію ТОВ «Градо Строй» отримало 24 жовтня 2019 року (а. с. 17). 
На кінець четвертого кварталу 2018 року та станом на день розгляду даної справи ТОВ «Градо Строй» не ввів об`єкт будівництва в експлуатацію та будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду не надав.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
У ч. 1 ст. 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки сторони у договорі купівлі-продажу майнових прав № 212 від 02 березня 2018 року обумовили строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію у четвертому кварталі 2018 року та дійшли згоди щодо відповідальності за порушення відповідачем такого зобов`язання у вигляді пені із визначенням порядку її обрахунку, позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з ТОВ «Градо Строй» за період з 01 січня 2019 року до 14 листопада 2019 року пені у розмірі 88398,36 грн.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що пеня, як різновид неустойки, підлягає нарахуванню та стягненню виключно за порушення грошового зобов`язання та неможливість стягнення такої у негрошових зобов`язаннях, оскільки грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі 686/21962/15-ц.
Крім того, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта про обов`язковість застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України у постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-25цс14 на підставі ч. 5 ст. 411 ЦПК України, оскільки положеннями вказаної статті визначено підстави для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду, тобто висновки суду касаційної інстанції у такому випадку є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду тієї самої справи, рішення у якій скасовано, та не є обов`язковими для застосування при вирішенні інших справ. 
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                          О. В. Ковальчук
Судді :                                             Т. Б. Сало
                                                                 М. М. Якименко
Текст постанови виготовлено 07 липня 2020 року.