ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«09» липня 2020 року

м. Харків

справа № 643/10521/17 - ц

провадження № 22-ц/818/2614/20 
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», представник позивача – Черепанов П.О.,
відповідачі - ОСОБА_1 , представник відповідача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року у складі судді  Короткого І.П.
в с т а н о в и в:
У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого банк надав кредит ОСОБА_1 у сумі 8680,00 доларів США строком до 13 серпня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Зазначив, що 20 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС» укладено договір факторингу за №05/12, відповідно до умов якого банк відступив на користь товариства право вимоги за зазначеними договорами. На час укладення договору факторингу загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором становила 40 835,69 грн, з яких: основна сума боргу – 34 880,98 грн, заборгованість за відсотками - 5954,71 грн.

Зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не виконав. 

В порушення умов договору відповідачем не проводилась оплата коштів, у зв`язку з чим станом на 14 серпня 2017 року заборгованість склала 63 874,78 грн, з яких: основна сума заборгованості —34 880,98 грн, заборгованість за відсотками на час відступлення права вимоги – 5754,71 грн, нараховані відсотки згідно договору після переуступки -23 239,09 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11197228000 від 13 серпня 2007 року в загальному розмірі - 63874,78 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість у розмірі 63 874, 78 грн та по 800,00 грн з кожного судових витрат.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки умовами договору передбачено повернення кредиту згідно графіку та не пізніше 13 серпня 2014 року, а відступлення права вимоги не перериває строку позовної давності.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно – задовольнити частково, заочне рішення суду – змінити.

Заочне рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконано умови кредитного договору, а тому заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 8680, 00 доларів США строком до 13 серпня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (а. с. 6-13).

13 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати як солідарний боржник за виконання ОСОБА_1 кредитного договору (а. с. 16-17).

20 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12 з урахуванням договору про внесення змін від 14 травня 2012 року, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» набув право вимоги за кредитами, в тому числі, й за договором, укладеним з ОСОБА_1 (а. с 26-36).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 14 серпня 2017 року нараховано заборгованість у сумі 63 874,78 грн, з яких тіло кредиту – 34 880,98 грн, відсотки на дату відступлення права вимоги – 5754,71 грн, нараховані відсотки згідно договору – 23 239,09 грн (а. с. 18-19).

Частиною першою  статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою  статті 598 ЦК України  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої  статті 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать про те, що заборгованість до сьогодні ОСОБА_1 банку не сплатив.

Стягуючи солідарно суму боргу з боржників на користь товариства, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Між тим, судова колегія не погоджується з розміром стягнутої судом суми боргу, виходячи з наступного.

За змістом  статті 6 ЦПК України  суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою  статті 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою  статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості вбачається, що її загальна сума становить 63 874,78 грн, яка складається з тіла кредиту – 34 880,98 грн, відсотків, нарахованих на дату відступлення права вимоги – 5754,71 грн, відсотків, нарахованих згідно договору з 14 травня 2012 року по 14 серпня 2017 року у сумі 23 239,09 грн. Між тим, умовами кредитного договору передбачено, що строк його дії визначено до 13 серпня 2014 року. Отже, нарахування відсотків з 14 серпня 2014 року по 14 серпня 2017 року не відповідає вимогам закону, а тому підстав для їх стягнення не вбачається.

Аналізуючи норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що стягненню підлягає тільки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 34 880,98 грн, оскільки в частині стягнення відсотків, нарахованих на дату відступлення права вимоги – 5754,71 грн, відсотків, нарахованих згідно договору з 14 травня 2012 року по 14 серпня 2017 року у сумі 23 239,09 грн строк позовної давності сплив. Тому, в цій частині заочне рішення підлягає скасуванню, позов товариства в цій частині - залишенню без задоволення, а посилання ОСОБА_1 щодо застосування строку позовної давності в частині стягнення відсотків є обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними фактами, які свідчать про порушення прав особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, відповідно до якого, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, а відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

За умовами кредитного договору погашення заборгованості за договором здійснюється в обсязі та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 13 серпня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що розмір відсотків нараховано банком з 20 квітня 2012 року по 14 серпня 2017 року в сумі 28 993,80 грн.

Враховуючи, що строк для звернення до суду про стягнення відсотків обчислюється окремо щодо кожного щомісячного платежу, який почав спливати з квітня 2015 року і далі за кожним щомісячним платежем, підстав для стягнення відсотків в розмірі 23 239,09 грн та 5754, 71 грн немає.

Однак, посилання ОСОБА_1 на те, що строк позовної давності сплив і на стягнення за тілом кредиту є безпідставними, оскільки 13 серпня 2017 року є вихідним днем, строк позовної давності спливає 14 серпня 2017 року - у понеділок. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» із цим позовом до суду першої інстанції звернувся засобами поштового зв`язку 14 серпня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тому, вважати, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту, підстав немає.

За таких обставин заочне рішення суду підлягає зміні зі зменшенням розміру заборгованості з 63 874,78 грн до 34 880, 98 грн.

Інших заперечень щодо стягнення коштів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено, розмір заборгованості у відповідності до статті 81 ЦПК України не спростовано, свого розрахунку відповідачами не надано.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов банку задоволено на 54,60%, апеляційну скаргу на 45,40%, враховуючи взаємозалік сплачених сторонами судових витрат, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 216,00 грн.

Також, враховуючи, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року зупинено дію заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року, наявні підстави для його поновлення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року – змінити в частині стягнутої суми заборгованості.
Розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року зменшити з 63 874, 00 грн до 34 880, 98 грн.
В іншій частині заочне рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на користь  ОСОБА_1 216,00 грн судового збору.

Поновити дію заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року, дія якого зупинена ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 09 липня 2020 року.