УХВАЛА

01 липня 2020 року 
Київ
справа №640/3457/19
адміністративне провадження №К/9901/29356/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., провівши підготовчі дії до касаційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та нечинним пункту 4 розділу ІІ Порядку зі змінами від 20.03.2017        № 3-1, зобов`язання вчинити дії , 
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та нечинним пункт 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, зі змінами від 20.03.2017 №5-1, у якому зазначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з 01 числа місяця наступного за місяцем у якому змінилися розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
зобов`язати Пенсійний фонд України привести положення Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.20108 № 3-1, зі змінами від 20.03.2017 № 5-1 відповідно до положень статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та визначити, що у разі збільшення розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019, закрито провадження у адміністративній справі.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач 25.10.2019 подав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 про закриття провадження у справі та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019, повернути матеріали для продовження розгляду справи.
Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2019 відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
28.11.2019 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, де він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскільки наведені скаржником доводи, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі. Стверджує про відсутність аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуально права.
За змістом пунктів 2, 3, 5 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує письмово заявлені клопотання учасників справи, вирішує питання про можливість попереднього розгляду справи або письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді касаційної інстанції, вирішує інші питання, необхідні для касаційного розгляду справи.
В касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про розгляд справи за його участі.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, як суд касаційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 341 КАС України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Згідно із частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд. 
Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 26.05.1988 в справі "Екбатані проти Швеціїї" зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність "публічності" при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами; іншим учасникам справи подати (заперечення) відзив на касаційну скаргу; учасникам справи повідомити суд про обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також подати інші свої міркування та заперечення відповідно до частини 4 статті 340 КАС України.
Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі "Варела Ассаліно проти Португалії" (п. 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Аналогічні позиції підтримані та висловлені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі № 668/13907/13-ц та від 21.05.2018 у справі №361/3009/16-ц.
Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в касаційній скарзі чи відзиві на касаційну скаргу, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Відповідно до підпунктів 1 та 3 частини першої статті 345 КАС України у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; перегляду ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; перегляд ухвали суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи в судове засідання, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання і вважає за можливе призначити цю справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Керуючись ст. 340, 345 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
Підготовчі дії по справі закінчити.          
Призначити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 02 липня 2020 року в приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м.Київ, вул. Московська, 8, корпус 5.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                              С. М. Чиркін