ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 серпня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 735/1364/19
Головуючий у першій інстанції - Грушко О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/780/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
      із секретарями: Зіньковець О.О., Позняк О.М.

учасники справи:
позивач: керівник Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Коропської селищної ради Чернігівської області,
відповідач: ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна екологічна інспекція у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року (ухвалене о 11:50, повний текст рішення складено 27 березня 2020 року) у справі за позовом керівника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Коропської селищної ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної лісовому господарству незаконною порубкою дерев, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Бахмацька місцева прокуратура Чернігівської області у порядку ст. 23 «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі позивача Коропської селищної ради Чернігівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь держави в особі Коропської селищної ради Чернігівської області шкоду, заподіяну незаконною порубкою дерев, в сумі 676 608,94 грн та на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір в розмірі 10 149,13 грн, сплачений при подані позову.
Позов обґрунтовувала тим, що Бахмацькою місцевою прокуратурою Чернігівської області у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що ОСОБА_1 на початку листопада 2018 року в лісовому масиві, який відповідає квадрату 129 виділи 25, 37, земельна ділянка № 21 КСЛП «Агролісгосп» за межами населеного пункту с. Вільне Коропського району Чернігівської області самовільно незаконно здійснив порубку 78 сироростучих дерев породи «Вільха», 3 сироростучих дерев породи «Осика», 4 сироростучих дерев породи «Клен», які в подальшому продав. Відповідно до розрахунку загальна сума заподіяної внаслідок пошкодження дерев шкоди становить 676 608,94 грн. 
Відомості за даним фактом було внесено до ЄРДР 04.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. У зв`язку із недостатнім для притягнення до кримінальної відповідальності розміром завданої шкоди за наслідками проведеного досудового розслідування 26.04.2019 кримінальне провадження закрите на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, а постанова про закриття кримінального провадження скерована до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області. 
За фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП (незаконна порубка лісових культур), було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та 10.05.2019 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн, який відповідачем сплачено. Порушник вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав. Однак завдана майнова шкода порушником не відшкодована.
Дана позовна заява є заходом прокурорського реагування на захист інтересів держави в особі Коропської селищної ради Коропського району Чернігівської області, яка є уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах та виступає позивачем у суді. Внаслідок несплати винною особою шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісових насаджень, місцевий бюджет Коропської селищної ради недоотримає кошти, що не може залишатися без реагування органів прокуратури. Коропською селищною радою самостійно не були реалізовані повноваження щодо відшкодування завданих збитків внаслідок незаконної порубки дерев.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року позовні вимоги керівника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Коропської селищної ради Чернігівської області задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 шкоду, заподіяну незаконною порубкою дерев, в сумі 200000 (двісті) тисяч гривень в дохід держави на користь Коропської об`єднаної територіальної громади. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на його незаконність.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що прокурором не обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в суді, оскільки Коропська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, має повноваження і можливість звернутися до суду з таким позовом самостійно, ніяких перешкод у позивача не існувало.
Заявник зазначає, що стороною позивача не надано достатньо доказів, необхідних для задоволення позову, а саме на підтвердження незаконної порубки  дерев саме в такій кількості та такого діаметру. Прокурором долучено до позовної заяви лише розрахунок розміру шкоди, однак не надано акту, складеного комісією, створеною компетентним органом, для встановлення кількості зрубаних дерев, визначення діаметру пнів тощо.
Вказує, що прокурор також не надав суду доказів про категорію земель (ст. 19 Земельного кодексу України), на яких росли зрубані дерева, оскільки від категорії таких земель залежить розмір заподіяної незаконною порубкою шкоди.
Відповідач наголошує, що він є особою з інвалідністю, головою багатодітної сім`ї, не працює, одержує невелику державну соціальну допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу Бахмацька місцева прокуратура Чернігівської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки наведені доводи та мотиви вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Зазначає, що при зверненні до суду з позовною заявою прокурором на виконання вимог законодавства було обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду. 
Вказує, що представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави. Звернення прокурора до суду з даним позовом, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання стягнення шкоди, завданої незаконною рубкою дерев, що підривало матеріальну і фінансову основу органів державної влади, і що в свою чергу, завдало шкоду інтересам держави.
Наголошує, що суб`єкт владних повноважень Коропська селищна рада, усвідомлюючи порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулася, не вживала активних дій, спрямованих на звернення з відповідним позовом до суду. Звернення Бахмацькою місцевою районною прокуратурою з позовом до суду в порядку представництва інтересів держави, обумовлена наявністю порушень інтересів держави в особі територіальної громади с. Вільне Коропського району Чернігівської області, яку представляє Коропська селищна рада Чернігівської області, та спрямована на захист інтересів держави, що повністю кореспондується з нормами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Прокурором зазначається, що цільове призначення земельних ділянок, на яких знаходиться та росте деревина, ніяким чином не впливає на розмір шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев. Бахмацькою місцевою прокуратурою разом з позовною заявою надано до суду достатньо належних та допустимих доказів на її обґрунтування. При цьому, відповідач не заперечує самого факту здійснення ним незаконної порубки деревини.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Марченка Г.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача - прокурора Оліфір А.В., яка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведено належними і допустимими доказами факт незаконної порубки відповідачем 85 ростучих дерев вільхи, осики та клену в кв. 129, вид. 25, 37 на землях лісового фонду Коропського СЛП «Агролісгосп» та спричинення шкоди навколишньому природному середовищу. Зменшуючи розмір відшкодування шкоди до 200 000 грн суд, відповідно до ст. 1193 ЦК України, врахував, що відповідач є особою з інвалідністю третьої групи та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 04.12.2018 слідчим СВ Коропського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області лейтенантом поліції Копилок І.В. в присутності понятих складено протокол огляду місця події, згідно якого в ході огляду місця події, а саме 129 квартал вид. 25, 37, було виявлено 85 пнів від зрізаних дерев різних порід і різного діаметру, порізана деревина вільхи довжиною 1 м 25 см у кількості 6 м.куб. (матеріали кримінального провадження № 12018270140000395 а.с. 10-11).
Згідно довідки Коропського спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Агролісгосп» № 382 від 05.12.2018 об`єм незаконно спиляних в кв. 129 вид. 25, 37, 85 штук дерев складає 69,05 м.куб. ліквідної деревини. Розмір шкоди, заподіяної лісу, становить 676 608,94 грн (матеріали кримінального провадження № 12018270140000395 а.с. 59-61).
З довідок Коропського спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Агролісгосп» № 383 від 05.12.2018 та № 23 від 25.01.2019 вбачається, що лісовий масив кв. 129 вид. 25, 37 біля с. Вільне Коропського району Чернігівської області знаходиться у постійному користуванні Коропського СЛП «Агролісгосп» на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЧН №001408, зареєстрованого 08.04.2003. Згідно «Проекту організації та розвитку лісового господарства Коропського СЛП «Агролісгосп» лісовий масив кв. 129 виділ 25, 37 розташований на території Вільненського старостинського округу за межами населеного пункту (матеріали кримінального провадження №12018270140000395 а.с. 62-67, 69).
29.12.2018 слідчим СВ Коропського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області лейтенантом поліції Копилок І.В. складено протокол допиту підозрюваного ОСОБА_1 , відповідно до якого останній дав показання, що на початку листопада місяця 2018 року, з метою отримання коштів для повернення боргів за лікування та купівлю ліків, здійснив випилювання дерев породи «вільха», «осика» та «клен», які в подальшому продав. Вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю зі щирим каяттям (матеріали кримінального провадження № 12018270140000395 а.с. 160-161).
За розрахунком розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу незаконною порубкою ростучих дерев вільхи, осики та клену в кв. 129 вид. 25, 37 на землях лісового фонду Коропського СЛП «Агролісгосп» на території Вільненського старостату Коропської ОТГ Чернігівської області, згідно матеріалів про лісопорушення Коропського СЛП «Агролісгосп» від 04.12.2018, виконаним держінспектором з ОНПС Чернігівської області ОСОБА_2 , сума збитків з урахуванням індексації за попередні роки становить 676 608,94 грн (а.с. 11-12).
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 10.04.2019 № 8990/9-48 розмір шкоди, заподіяної державі (в особі КСЛП «Агролісгосп») внаслідок проведення незаконної, як встановлено слідством, вирубки лісу, а саме 85 сироростучих дерев в лісовому масиві, який відповідає кварталу 129, виділи 25,37, за межами населеного пункту с. Вільне Коропського району Чернігівської області становить 654205 грн 50 коп. (матеріали кримінального провадження № 12018270140000395 а.с. 192-196). 
Постановою Бахмацької місцевої прокуратури від 26.04.2019 кримінальне провадження № 12018270140000395 від 04.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України закрито у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Копію постанови про закриття кримінального провадження направлено начальнику Державної екологічної інспекції у Чернігівській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (матеріали кримінального провадження № 12018270140000395 а.с. 197-200).
10.05.2019 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області складено протокол № 000060 про те, що ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 65 КУпАП тим, що в грудні 2018 року в кварталі 129, виділи 25, 37 Коропського СЛП «Агролісгосп» на території Вільненського старостату Коропської ОТГ здійснив самовільну рубку 85 ростучих дерев вільхи, осики та клену без відповідного дозволу, що є порушенням ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», ст. 69 ЛК України. Унаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі заподіяна шкода незаконною рубкою ростучих дерев. Даний протокол підписано ОСОБА_1 , також міститься його підпис про отримання другого екземпляру протоколу. У графі «Пояснення порушника та його зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання» Котком Р.О. зазначено «Згоден, прошу справу розглянути на місці», проставлено дату та підпис (а.с. 13).
Постановою старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області № 79/06 від 10.05.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 65 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постановою встановлено, що ОСОБА_1 в грудні 2018 року в кварталі 129, виділи 25, 37 Коропського СЛП «Агролісгосп» на території Вільненського старостату Коропської ОТГ здійснив самовільну рубку 85 ростучих дерев вільхи, осики та клену без відповідного дозволу, вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», ст. 69 Лісового Кодексу  України  (а.с. 14).
У цей же день штраф було сплачено ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. 15).
Як вбачається із рішення Коропської селищної ради Чернігівської області (11 сесія 7 скликання) від 09.09.2016 № 191 про добровільне об`єднання територіальних громад в Коропську селищну об`єднану територіальну громаду, до останньої серед інших входить територіальна громада с. Вільне (а.с. 16).
За повідомленням, наданим Бахмацькій місцевій прокуратурі Коропською селищною радою Чернігівської області від 06.06.2019 № 1283/01-32, остання заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої порубкою дерев на території с. Вільне Коропського району Чернігівської області, не вживала та вживати не буде (а.с. 17).
11.10.2019 Бахмацькою місцевою прокуратурою Чернігівської області на адресу Коропської селищної ради Чернігівської області скеровано повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» за № 63-1290вих-19, в якому зазначено, що Бахмацькою місцевою прокуратурою  в інтересах держави в особі Коропської селищної ради підготовлено позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 шкоди, заподіяної лісовому господарству незаконною порубкою дерев у сумі 676 608,94 грн (а.с. 18).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи від загального захворювання та отримує державну соціальну допомогу по інвалідності (за квітень 2020 року у розмірі 2 638 грн), на даний час ніде не працює, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, є членом багатодітної родини та, відповідно, має пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с. 87-94, 118-119).

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно зі ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Статтею 1 ЛК України встановлено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи (ст. 7 ЛК України).
Частиною 2 ст. 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Основним завданням державного регулювання та управління у сфері лісових відносин є забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. (ч. 1 ст. 25, ст. 63 ЛК України).
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно (ст. 69 ЛК України).
Відповідно до ст. 86 ЛК України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
За змістом ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 ЛК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
З огляду на наведене, предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88 § 33).
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.
У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що органами досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, вчинив самовільну, незаконну порубку 85 дерев породи «вільха», «осика» та «клен» на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні КСЛП «Агролісгосп». Під час досудового розслідування ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення визнав повністю зі щирим каяттям. Кримінальне провадження № 12018270140000395 від 04.12.2018 було закрито у зв`язку з декриміналізацією вказаного злочинного діяння.
Частиною першою статті 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.
При декриміналізації діяння законодавець виключає його з переліку кримінально караних, тому за правовою природою це не є реабілітуючою обставиною і не свідчить про виправдання особи, оскільки на момент вчинення нею діяння воно вважалося злочином і досудове розслідування здійснювалось відповідно до вимог чинного законодавства.
Зважаючи на викладене, постанова про закриття кримінального провадження №12018270140000395 від 04.12.2018 відносно ОСОБА_1 не носить реабілітуючого характеру та її застосуванням фактично констатується причетність останнього до вчинення кримінально-караного діяння ОСОБА_1 . Відповідач  не наполягав на доведенні розгляду справи до кінця із постановленням виправдувального вироку.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного злочину повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, про що  констатується у постанові про закриття кримінального провадження.
Крім того, за вказаними вище фактами самовільної рубки дерев ОСОБА_1 постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області № 79/06 від 10.05.2019 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 65 КУпАП. Вказана постанова відповідачем не оскаржувалась.
Будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у завданні шкоди незаконною порубкою дерев стороною відповідача не надано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконною порубкою дерев, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в суді, оскільки Коропська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, має повноваження і можливість звернутися до суду з таким позовом самостійно, ніяких перешкод у позивача не існувало, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з частини 3 вказаної статті, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Урегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.05.2020 справа № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18.04.2019 у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 0440/6738/18, та зазначила, зокрема, наступне.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 06.06.2019 № 1283/01-32 Коропська селищна рада Чернігівської області повідомила Бахмацьку місцеву прокуратуру про невжиття нею заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої порубкою дерев, а також зазначила, що такі заходи вживатись не будуть.
Норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень.
Крім того, слід зазначити, жодним нормативним актом не передбачено строків нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень.
Вищевказане свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави.
Таким чином, в даному випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у вжитті заходів щодо відшкодування шкоди, заподіяної незаконної порубкою дерев ОСОБА_1 . 
Сам факт незвернення до суду Коропської селищної ради Чернігівської області з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав за мету отримати відшкодування шкоди, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування не виконує (неналежно виконує) свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, про що і було зазначено у даній позовній заяві.
Посилання відповідача на те, що стороною позивача не надано достатньо доказів, необхідних для задоволення позову, а саме на підтвердження незаконної порубки дерев саме в такій кількості та такого діаметру, не є слушними. 
Так, матеріали кримінальної справи містять протокол огляду місця події від 04.12.2018, складений слідчим СВ Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, де встановлена кількість та діаметр незаконно порубаних дерев. Постановою про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2019 року, а також постановою про накладення адміністративного стягнення від 10 травня 2019 року встановлено факт самовільної рубки ОСОБА_1 85 ростучих дерев вільхи, осики та клену.
Твердження апеляційної скарги про ненадання прокурором суду доказів про категорію земель (ст. 19 Земельного кодексу України), на яких росли зрубані дерева, що, на думку відповідача, впливає на розмір шкоди, не мають правового значення для вирішення даної справи, зважаючи на те, що розмір шкоди, заподіяної державі внаслідок проведення незаконної, як встановлено слідством, вирубки лісу, а саме 85 сироростучих дерев в лісовому масиві, який відповідає кварталу 129, виділи 25,37, за межами населеного пункту с. Вільне Коропського району Чернігівської області визначений висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 10.04.2019 № 8990/9-48 і становить 654205 грн 50 коп.
Доводи відповідача про те, що він є особою з інвалідністю, головою багатодітної сім`ї, не працює, одержує невелику державну соціальну допомогу, були враховані районним судом при розгляді справи, судом застосовано положення ст. 1193 ЦК України та зменшено розмір шкоди до 200 000 грн.
За таких обставин, оскаржуване рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуюча                                            Судді: