ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 820/3792/17
адміністративне провадження № К/9901/26081/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бучик А.Ю.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 у справі № 820/3792/17 за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа – Міністерство соціальної політики України, про визнання бездіяльності та дій незаконними,  
УСТАНОВИВ:
В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського міського центру зайнятості (далі – Харківський МЦЗ), третя особа - Міністерство соціальної політики, в якому просив: 
- визнати незаконною бездіяльність Харківського МЦЗ під час прийому 22.08.2017 у проведенні професійної орієнтації позивача, що полягає у комплексі взаємопов`язаних економічних, соціальних, медичних, психологічних і педагогічних заходів, спрямованих на активізацію процесу його професійного самовизначення та реалізацію його здатності до праці, виявлення його здібностей, інтересів, можливостей та інших чинників, що впливають на вибір або зміну професії та виду трудової діяльності;
- визнати незаконною бездіяльність Харківського МЦЗ під час прийому 22.08.2017 у здійсненні професійного інформування, що повинне було полягати у наданні позивачеві відомостей про трудову діяльність та її роль у його професійному самовизначенні, інформації про стан ринку праці, зміст та перспективи розвитку сучасних професій і вимоги до особи, форми та умови оволодіння професіями, можливості професійно-кваліфікаційного і кар`єрного зростання, що мало сприяти позивачеві у формуванні професійних інтересів, намірів та мотивації щодо обрання або зміни виду трудової діяльності, професії, кваліфікації, роботи;
- визнати незаконною бездіяльність Харківського МЦЗ під час прийому 22.08.2017 у проведенні професійного консультування, яке повинно було спрямуватися на оптимізацію професійного самовизначення позивача на основі виявлення його індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров`я та з урахуванням потреби ринку праці;
- визнати незаконною бездіяльність Харківського МЦЗ під час прийому 22.08.2017 у не проведенні зі позивачем професійного відбору, що полягає у встановленні його відповідності вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад;
- визнати дії Харківського МЦЗ у фальсифікації корінця направлення на працевлаштування № 20391708190066001 від 22.08.2017, які полягають у видаленні межі під графою "відмовлено в прийнятті на роботу, робоче місце зайняте з                   "___"_____р." незаконними;
- визнати незаконними дії Харківського МЦЗ у направленні позивача на непідходящу роботу за вакансією "Гардеробник", по якій позивач не відповідає вимогам за станом здоров`я.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Касаційна скарга фактично обґрунтована тими обставинами, які стали підставою для подання позову. Скаржник зазначає, що під час здійснення чергового прийому 22.08.2017 фахівець Харківського МЦЗ без врахування стану його здоров`я направив на непідходящу для нього роботу. Позивач вважає, що відповідач не провів з ним усіх передбачених законом дій для підбору належного місця роботи для нього та не надав тих соціальних послуг, які мав надати згідно з його компетенцією. 
Позивач зазначає, що суди дійшли помилкового висновку, що він не вважав посаду гардеробника непідходящою, оскільки, на його думку, вказана робота пов`язана з переохолодженням та психоемоційними перенавантаженнями. Також вказує на те, що судами не досліджувався корінець направлення на працевлаштування, форма якого затверджена наказом Мінсоцполітики України від 17.08.2015 № 848, та не враховувалось те, що відсутність в направленні, виданому відповідачем, межі між графою з написом "відмовлено в прийнятті на роботу, робоче місце зайняте з "__" ________р.", є фальсифікацією.   
Харківський МЦЗ у відзиві на касаційну скаргу просив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами  норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що позивач неодноразово перебував на обліку в службі зайнятості як безробітний (2002- 2003 роки, 2004 рік, 2006 - 2015 роки), має диплом спеціаліста ХНУ ім. В.Н. Каразіна зі спеціальності "Соціологія" від 05.07.2005 та здобув кваліфікацію соціолога, викладача соціологічних дисциплін. Крім того, позивач 27.06.2009 отримав диплом бакалавра Харківського національного університету внутрішніх справ, згідно з яким отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право" та здобув кваліфікацію бакалавра права.
27.09.2016 позивач повторно звернувся до директора Харківського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198, де був зареєстрований з відкриттям персональної картки №203916092700052.
На підставі поданої позивачем заяви, наказом директора Харківського МЦЗ від 27.09.2016 №НТ160927 позивачу надано статус безробітного та відповідно до п.п. 2, 4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"    та п.п. 2.7, 2.9 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", призначена виплата допомоги по безробіттю з 04.10.2016 по 28.09.2017 у розмірі, встановленому законодавством.             
Згідно з медичною довідкою № 265 від 30.01.2015, позивачу не рекомендована праця, пов`язана з підйомом вантажів більше 5 кг, довготривале перебування на ногах, переохолодження, психоемоційні навантаження постійно.
Черговий прийом позивача до спеціаліста Харківського МЦЗ було призначено на 28.08.2017 на 14:30 годину, проте фактично позивач прибув до центру зайнятості 22.08.2017 о 15:40.
Під час прийому позивача 22.08.2017 фахівцем Харківського МЦЗ було встановлено, що такі вакансії як соціолог, викладач соціології, асистент викладача соціології, документознавець, архівіст станом на 22.08.2017 - відсутні. 
Також позивачу було надано інформацію про наявність двох актуальних вакансій на посаду машиніст із прання та ремонту спецодягу - військова частина НОМЕР_1 (роботодавець відмовив у прийнятті на роботу) та гардеробник - Загальноосвітня школа № 154 - в вимогах до кандидата було зазначено: працювати з 7.00 до 16.00, відповідальність за зберігання речей. В телефонному режимі було з`ясовано, що вакансія актуальна, не потребує спеціальної підготовки або перепідготовки, не має вимог до освіти, а також медичних протипоказань, таким чином після узгодження з роботодавцем видано направлення на працевлаштування. 
На підставі цього фахівцем відповідача в додаток №1 до персональної картки позивача внесено запис, що роботу підібрано, за згодою особи видано направлення на вакансію «гардеробник» у школі № 154. Позивач від підпису відмовився, однак за направленням від 22.08.2017 відвідав роботодавця для з`ясування можливості свого працевлаштування. 
Вважаючи направлення таким, що видане на непідходящу роботу, за свідомо сфальсифікованою формою, а також, що відповідач не надав йому соціальних послуг з професійної орієнтації, професійного інформування та професійного консультування під час прийому 22.08.2017, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено під час судового розгляду відсутність факту порушення прав позивача. 
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно  зі  ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, визначено    Законом України «Про зайнятість населення».
Положеннями ч. 1    ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення"    визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" держава гарантує у сфері зайнятості безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку.
Відповідно до    ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.
Статтею 22 вказаного вище Закону визначено основні завдання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: реалізація державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції; внесення пропозицій Міністру - керівнику центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики щодо формування державної політики у сфері зайнятості населення; сприяння громадянам у підборі підходящої роботи; надання роботодавцям послуг з добору працівників; участь в організації проведення громадських та інших робіт тимчасового характеру; сприяння громадянам в організації підприємницької діяльності, зокрема шляхом надання індивідуальних та групових консультацій; участь у реалізації заходів, спрямованих на запобігання масовому вивільненню працівників, профілактика настання страхового випадку, сприяння мобільності робочої сили та зайнятості населення в регіонах з найвищими показниками безробіття, монофункціональних містах та населених пунктах, залежних від містоутворюючих підприємств; організація підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці;            проведення професійної орієнтації населення; додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян, які неконкурентоспроможні на ринку праці; здійснення контролю за використанням роботодавцями та безробітними коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Згідно зі  ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванн пенсійного» віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інваліда» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 44 вказаного вище Закону, зареєстровані безробітні зобов`язані: самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов`язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Частинами 1, 3    ст. 46    Закону України «Про зайнятість населення»    визначено, що підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.
Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.
У разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров`я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.
Відповідно до п. 3.3 розділу III Рекомендацій щодо обслуговування населення та роботодавців фахівцями служби зайнятості, затверджених директором Державного центру зайнятості від 18.08.2014, якщо шукач роботи звертається до центру зайнятості, спеціаліст з працевлаштування відповідно до встановленого порядку при підборі йому роботи з`ясовує по телефону в представника роботодавця, чи є підібране робоче місце вільним, та узгоджує можливість співбесіди з клієнтом.
Під час спілкування з роботодавцем спеціаліст повідомляє йому основну інформацію про претендента (професію, спеціальність, освіту, професійний досвід тощо). При цьому робиться акцент на його професійних, ділових, особистих якостях, які можуть зацікавити даного роботодавця. Пояснює, що в разі можливого не працевлаштування особи важливо точно визначити причину та вказати її у відповідній графі корінця-направлення на працевлаштування. Неправильне визначення причини може призвести до порушення законних прав безробітного на матеріальне забезпечення або до необґрунтованого його одержання.
Положеннями ч.ч. 2-5 та 7 ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення»    України «Про зайнятість населення»  передбачено, що для осіб, які не мають професії (спеціальності) і вперше шукають роботу, підходящою вважається така, що потребує первинної професійної підготовки, зокрема безпосередньо на робочому місці, а для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після перерви тривалістю, що перевищує шість місяців, підходящою вважається робота за професією останнього місця роботи або робота з проходженням попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
У разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров`я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.
Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці.
У разі зміни безробітним професії за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, підходящою вважається робота за новою та за попередньою професією (спеціальністю).
Для безробітних, які не мають професії, або таких, що працювали на роботах, які не потребують спеціальної підготовки, та перебувають на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, більш як шість місяців, підходящою роботою також вважається участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, тривалість яких перевищує один місяць.
Для громадян, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більш як 12 місяців) перерви (крім громадян, яким до досягнення загальновстановленого пенсійного віку залишилося два і менше років), підходящою роботою також вважається участь у громадських роботах, а також інших роботах тимчасового характеру, що відповідають їх освіті, професії (спеціальності), професійному досвіду, зокрема за спорідненими професіями, та тривають понад один місяць.
Згідно з ч. 8  ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" підходящою для безробітного не може вважатися робота, якщо: місце роботи розташовано за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці (в тому числі якщо на запропонованому місці роботи порушуються встановлені законом строки виплати заробітної плати); умови праці на запропонованому місці роботи не відповідають стану здоров`я громадянина, підтвердженому медичною довідкою.
Відповідно до п. 12 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку громадян, які шукають роботу, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198  (далі - Порядок №198) підходящою для безробітного є робота, що відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації. Підбір підходящої роботи здійснюється центром зайнятості, у якому безробітний зареєстрований, з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради. За згодою безробітного підбір підходящої роботи може здійснюватися також в інших регіонах. У разі зміни даних, що впливають на підбір підходящої роботи, зареєстрований безробітний подає до центру зайнятості відповідні документи.
Згідно із п. 18 даного Порядку для осіб, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) більш як 12 місяців, підходящою є робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) може бути підходящою за умови підвищення кваліфікації за направленням центру зайнятості з урахуванням потреби ринку праці.
Відповідно до п. 19 Порядку №198, у разі коли протягом шести місяців з дня реєстрації безробітному неможливо підібрати роботу за професією, підходящою є робота, що потребує зміни професії з урахуванням його здібностей, стану здоров`я, професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.
Пунктом 22 Порядку №198 передбачено, що підходящою не може бути робота у разі, коли: вона пов`язана із зміною місця проживання безробітного без його згоди; місце роботи розташоване за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці, стану здоров`я особи, що підтверджено медичною довідкою; заробітна плата нижча, ніж встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати, або не забезпечуються гарантії щодо її своєчасної виплати.
Тобто, законодавцем чітко визначено перелік робіт, які не можуть вважатися для безробітного підходящими.
Згідно зі ст. 32 Закону України "Про зайнятість населення" професійна орієнтація населення - комплекс взаємопов`язаних економічних, соціальних, медичних, психологічних і педагогічних заходів, спрямованих на активізацію процесу професійного самовизначення та реалізацію здатності до праці особи, виявлення її здібностей, інтересів, можливостей та інших чинників, що впливають на вибір або зміну професії та виду трудової діяльності. Професійна орієнтація населення здійснюється навчальними закладами, закладами охорони здоров`я, реабілітаційними установами, медико-соціальними експертними комісіями, територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центрами професійної орієнтації населення, молодіжними центрами праці, військкоматами, установами виконання покарань, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, що надають послуги з професійної орієнтації.
Відповідно ст. 33 Закону України "Про зайнятість населення" професійна орієнтація осіб, які звернулися до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснюється шляхом: професійного інформування, що полягає у наданні відомостей про трудову діяльність та її роль у професійному самовизначенні особи, інформації про стан ринку праці, зміст та перспективи розвитку сучасних професій і вимоги до особи, форми та умови оволодіння професіями, можливості професійно-кваліфікаційного і кар`єрного зростання, що сприятиме формуванню професійних інтересів, намірів та мотивації особи щодо обрання або зміни виду трудової діяльності, професії, кваліфікації, роботи; професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення особи на основі виявлення її індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров`я та з урахуванням потреби ринку праці; проведення професійного відбору, що полягає у встановленні відповідності особи вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад.
Як встановлено судами, під час прийому позивача 22.08.2017 спеціалістом з працевлаштування відповідача бралися до уваги рекомендації щодо умов праці, зазначені у медичній довідці № 265 від 30.01.2015, згідно з якою позивачу не рекомендована праця, пов`язана з підйомом вантажів більше 5 кг, довготривале перебування на ногах, переохолодження, психоемоційні навантаження постійно.
Суди дійшли висновку, що праця гардеробника не пов`язана з роботою поза приміщенням, отже не може вважатися такою, що пов`язана з переохолодженнями; підйом ваги понад 5 кг не вказаний заявкою працедавця, а посилання на постійні психоемоційні навантаження при роботі з дітьми не є обґрунтованим, оскільки робота в гардеробі не є виховною або педагогічною працею з дітьми. Крім того, довготривале перебування на ногах не відповідає умовам роботи гардеробника, який приймає та видає речі двічі на день - на початку та в кінці занять.
До того ж умови праці достеменно можуть бути визначені тільки за конкретною посадою під час переговорів між робітником та роботодавцем, що і відбулося при з`ясуванні можливості працевлаштування позивача.
Отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, доказів того, що відповідач видав позивачу направлення на непідходящу для нього роботу не надано.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про зайнятість населення" реалізація права на вибір місця, виду діяльності та роду занять здійснюється шляхом самостійного забезпечення особою своєї зайнятості чи звернення з метою працевлаштування до роботодавця або за сприяння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб`єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні.
Для осіб, які не мають професії (спеціальності) і вперше шукають роботу, підходящою вважається така, що потребує первинної професійної підготовки, зокрема безпосередньо на робочому місці, а для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після перерви тривалістю, що перевищує шість місяців, підходящою вважається робота за професією останнього місця роботи або робота з проходженням попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Як встановлено судами, згідно з даними персональної картки позивача йому неодноразово пропонувалось відвідати спеціаліста з профорієнтації та неодноразово проводилась профорієнтація. Відповідачем систематично, а саме: 27.09.16, 29.09.2016, 04.10.2016, 21.10.2016, 02.11.2016, 18.11.2016, 25.11.2016, 02.12.2016, 09.12.2016, 30.12.2016, 03.01.2017, 11.01.2017, 20.01.2017, 01.02.2017, 07.02.2017, 13.02.2017, 21.02.2017, 01.03.2017, 10.03.2017, 28.03.2017, 07.04.2017, 10.04.2017, 20.04.2017, 26.04.2017, 07.05.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 08.06.2017, 09.06.2017, 15.06.2017, 21.06.2017, 22.06.2017, 27.06.2017, 22.06.2017, 23.06.2017, 30.06.2017, 03.07.2017, 04.07.2017, 11.07.2017, 12.07.2017, 18.07.2017, 24.07.2017, 03.08.2017, 07.08.2017, 11.08.2017, 18.08.2017, 22.08.2017, 28.08.2017, 30.08.2017, 01.09.2017, 11.09.2017, 21.09.2017, 01.09.2017, 21.08.2017, 22.09.2017, 28.09.2017, 04.10.2017, 10.10.2017, 20.10.2017 здійснювався пошук підходящої роботи для позивача шляхом "перегляду та опрацюванням вакансій, які заявлені роботодавцями", проводилося професійне консультування, здійснювалося професійне інформування, проводилася професійна орієнтація позивача, що підтверджується інформацією щодо відвідування центру зайнятості.
Позивач неодноразово отримував індивідуальні профконсультації, відвідував профконсультаційні семінари "Техніка пошуку роботи. Використання джерел інформації про вакансії", "Техніка пошуку роботи. Підготовка резюме", "Техніка пошуку роботи. Співбесіда з роботодавцем", "Оволодій новою професією" та інші. Також провідними фахівцями пропонувалось Позивачу пройти профдіагностичне тестування для визначення навичок, покликання, здібностей.
За встановлених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності під час прийому позивача 22.08.2017.
Щодо доводів позивача про фальсифікацію корінця направлення на працевлаштування № 20391708190066001 від 22.08.2017, які полягають у видаленні межі під графою "відмовлено в прийнятті на роботу, робоче місце зайняте з                  "___"_____р.", то суди вірно зазначили, що відсутність такої лінії не змінила змісту такого корінця та не порушила права позивача, оскільки це не призвело до неможливості внести відомості роботодавцем щодо причин відмови в працевлаштуванні.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Відповідно до  статті 350 КАС України  (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними  Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями  345,  349,  350,  355,  356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада         2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від           17 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                              А. Ю. Бучик

Судді:                     А. І. Рибачук

                                              Л. В. Тацій