ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 липня 2020 року                                                                                                         
м. Київ
 
справа № 640/11948/17
провадження № 51-1250 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 ,
потерпілого                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілого  ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
захисника                               ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої на вирок Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року стосовно
                                                           ОСОБА_9 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки та мешканки  
АДРЕСА_1 ,
 
за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року засуджено ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
20 лютого 2020 року Харківський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив їй покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватою у тому, що вона 10 червня 2017 року, знаходячись у м. Харкові на території «Журавлівського Гідропарку», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки із ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно нанесла потерпілому ножем один удар у ліве стегно, спричинивши легкі тілесні ушкодження, та один удар у ліву верхню частину тулуба, заподіявши проникаюче колото-різане торако-абдомінальне поранення, що є тяжким тілесним ушкодженням та призвело до втрати органу – селезінки. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_9 , не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджена мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, призначаючи їй покарання, безпідставно зазначив про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України. Крім того, засуджена посилається на те, що апеляційний суд належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене їй  покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судове рішення – статей 370, 420 КПК України.
Позиція учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_8 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор, потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого – адвокат ОСОБА_7 заперечили проти касаційної скарги, просили залишити її без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції – без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційному порядку засудженою не оспорюються. 
Щодо наведених у касаційній скарзі доводів засудженої, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження, до того ж фактично стосуються дискреційних повноважень суду.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Водночас суд визнав встановлені обставини достатніми для звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, зокрема, прокурор і потерпілий подали апеляційні скарги.
Суд апеляційної інстанції скасував вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання й ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_9 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, врахувавши дані про її особу, наявність обставин, що пом`якшують покарання – щирого каяття, та обтяжують його – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, з огляду на конкретні обставини справи, тяжкість та кількість нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, незворотність наслідків, поведінку обвинуваченої після вчинення злочину.
Також суд апеляційної інстанції правомірно врахував позицію потерпілого ОСОБА_6 , який наполягав на призначенні ОСОБА_9 покарання, яке вона має відбувати реально.
Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам статей 65-67 КК України, на думку Суду, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України, в ньому суд апеляційної інстанції достатньо переконливо обґрунтував свої висновки.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року стосовно неї – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                       ОСОБА_3