ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8319/16                                                  Суддя першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Глущенко Я.Б., Шурка О.І.,
при секретарі                    - Ліневській В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у м. Києві на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач, ГТУЮ у м. Києві) про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 911  329,92 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 року позов задоволено частково та стягнуто з ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 65  359,54 грн. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що виплата нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року заробітної плати є об`єктом компенсації втрати частини доходів, а відтак підлягає стягненню з Відповідача у розмірі, розрахованому за правилами Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
Не погоджуючись і вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та задовольнити позовні вимоги. Свою позицію обґрунтовував тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, а відтак судом невірно визначено належну до стягнення суму коштів, яка має складати 911  329,92 грн.
Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.02.2018 року.
Крім того, на вказане рішення суду Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати останнє та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що сума грошового забезпечення Позивача за період з 15.10.2010 року по 08.11.2011 року та з 25.02.2012 року по 05.06.2015 року стягнута за рішенням суду, а відтак не є об`єктом компенсації у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.02.2018 року.
У межах встановлених судом строків відзивів на апеляційні скарги не надійшло.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ГТУЮ у м. Києві задоволено частково - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 року скасовано та частково задоволено позов:
- визнано протиправною бездіяльність ГТУЮ у м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 15.01.2010 року по 29.04.2016 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15.01.2011 року по 18.11.2011 року;
- зобов`язано ГТУЮ у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 15.01.2010 року по 29.04.2016 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15.01.2011 року по 08.11.2011 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 26.02.2020 року задоволено касаційну скаргу ГТУЮ у м. Києві - постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що Позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
Водночас, Верховний Суд підкреслив, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
За таких обставин, як зазначив суд касаційної інстанції, право на компенсацію Позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати Відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Оскільки присуджена сума заробітку в розмірі 135  851,19 грн. за судовим рішенням від 29.03.2016 року у справі № 826/11039/15, яке набрало законної сили 07.04.2016 року (тобто, з цієї дати виник обов`язок Відповідача по сплаті присудженої суми), була виплачена Позивачу 29.04.2016 року, то має місце затримка виплати Відповідачем відповідної присудженої суми менше одного місяця.
Разом з цим, Верховний Суд вказав на помилковість висновку суду про відсутність обов`язку у суду вираховувати суму компенсаційної виплати при вирішенні таких спорів, оскільки у Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, закріплено чітку формулу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а саме (добуток - присуджена сума) х (величина приросту споживчих цін за період, яка визначається шляхом множення між собою місячних індексів, які множаться на 100 та з отриманої суми віднімається 100 відсотків):100).
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Після задоволення заяв про самовідвід суддів - членів колегії, які брали участь у розгляді і вирішенні даної справи 28.02.2018 року, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.04.2020 року.
Крім того, від Позивача на адресу суду надійшло клопотання про заміну відповідача правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції.
Також від ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що факт невиплати заробітної плати з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року був встановлений судом, а тому не підлягає доказуванню. Відтак, оскільки заробітна плата у розмірі 38  600,31 грн. була отримана Позивачем 29.04.2016 року, то, з урахуванням положень чинного законодавства позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 року клопотання ГТУЮ у м. Києві у зв`язку із запровадженням карантину задоволено та продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.
У подальшому розгляд справи призначено на 15.07.2020 року.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. Крім того, від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року у справі № 826/11039/15 визнано протиправними дії ГТУЮ у м. Києві в частині невиплати заробітної плати за період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року, а також стягнуто з ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 року по 05.06.2015 року в розмірі 135  851,19 грн. без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
Щодо стягнення заробітної плати за період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року у наведеній судовій справі Київським апеляційним адміністративним судом встановлено, що середньоденна заробітна плата Позивача на час відсторонення складала 83,37 грн. (1  834,10 грн. виплачені за листопад 2009 року + 1  834,10 грн. виплачені за грудень 2009 року / 44дні). Таким чином сума заробітної плати ОСОБА_1 склала 38  600,31 грн. (83,37 грн. х 463 робочі дні).
29.04.2016 року на підставі виконавчого листа від 07.04.2016 року у справі № 826/11039/15 проведено безспірне списання коштів у сумі 135  851,19 грн. з рахунку ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 , що підтверджується копією листа Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 05.05.2016 року № 9-08/1081-5221 (а.с. 29).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу ст. ст. 1, 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а також Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, та правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки наданий Позивачем розрахунок належних до виплати сум є помилковим, а твердження Відповідача щодо часткової виплати певних сум не містять доказів їх отримання Позивачем.
З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.
Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зі змісту вказаних нормативних приписів випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
За правилами ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Наведені вище норми встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; вказують на визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.
Статтею 4 Закону передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 року № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
При цьому, пунктом 2 постанови Уряду України від 21.02.2001 року №159 закріплено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2000 р., проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації  працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період. 
Зважаючи на те, що у межах даного спору заборгованість із заробітної плати виникла у 2010-2011 роках, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про помилковість твердження Позивача про поширення на спірні правовідносини Положення про порядок компенсації  працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427.
Пункти 1, 2 згаданого Порядку №159 відтворюють положення Закону та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Приписи п. 4 Порядку №159 визначають, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Наведену правову позицію сформулював Верховний Суд України у постановах від 19.12.2011 року у справі №6-58цс11, від 11.07.2017 року у справі №21-2003а16), яка у подальшому знайшла своє відображення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 521/940/17, від 24.01.2019 року у справі №159/1615/17 та від 28.12.2019 року у справі №520/8992/19.
Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Доводи Відповідача про те, що ним своєчасно виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 38  600,31 грн. на виконання рішення суду, а відтак не може бути об`єктом нарахування компенсації, є безпідставними, адже компенсація, передбачена Законом, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (заробітної плати), а не виконання рішення суду. 
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо розміру належної до виплати Позивачу суми компенсації, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Як вірно зазначив Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи з змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 склала 83,37 грн.. Кількість робочих днів у період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року становила 455 днів, що, у свою чергу, свідчить про те, що заробітна плата за вказаний період складала 37  933,35 грн., а відтак, належні ОСОБА_1 до виплати суми заробітної плати за вказаний період визначаються наступним чином:
- за січень 2010 року - 11 робочих дні (далі - р.д.) - 917,07 грн.;
- за лютий 2010 року - 20 р.д. - 1667,40 грн.;
- за березень 2010 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за квітень 2010 року - 21 р.д. - 1750,77 грн.;
- за травень 2010 року - 17 р.д. - 1417,29 грн.;
- за червень 2010 року - 21 р.д. - 1750,77 грн.;
- за липень 2010 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за серпень 2010 року - 21 р.д. - 1750,77 грн.;
- за вересень 2010 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за жовтень 2010 року - 21 р.д. - 1750,77 грн.;
- за листопад 2010 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за грудень 2010 року - 23 р.д. - 1917,51 грн.;
- за січень 2011 року - 19 р.д. - 1584,03 грн.;
- за лютий 2011 року - 20 р.д. - 1667,40 грн.;
- за березень 2011 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за квітень 2011 року - 20 р.д. - 1667,40 грн.;
- за травень 2011 року - 19 р.д. - 1584,03 грн.;
- за червень 2011 року - 20 р.д. - 1667,40 грн.;
- за липень 2011 року - 21 р.д. - 1750,77 грн.;
- за серпень 2011 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за вересень 2011 року - 22 р.д. - 1834,14 грн.;
- за жовтень 2011 року - 21 р.д. - 1750,77 грн.;
- за листопад 2011 року - 6 р.д. - 500,22 грн..
Індекси споживчих цін (індекс інфляції) з лютого 2010 року по березень 2016 року наведені на офіційній інтернет-сторінці Держкомстату України за посиланням: http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm
На переконання судової колегії, суд першої інстанції, обчисливши суму компенсації, за наведеним у додатку до Порядку №159 прикладом №1, виходячи із розрахованої вище місячної заробітної плати Позивача, помноженої на приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати (добуток місячних індексів інфляції за період невиплати доходу, не враховуючи індекс інфляції місяця, за який виплачується дохід, та індекс інфляції квітня 2016 року, в якому була виплачена заборгованість), невірно визначив суми компенсацій, які мають становити:
- за січень 2010 року - 1  871,74 грн. (917,07 грн. х 204,1%);
- за лютий 2010 року - 3  339,80 грн. = (1667,40 грн. х 200,3%);
- за березень 2010 року - 3  363,81 грн. = (3640,77 грн. х 195,5%);
- за квітень 2010 року - 3  485,78 грн. = (1750,77 грн. х 199,1%);
- за травень 2010 року - 2  838,83 грн. = (1417,29 грн. х 200,3%);
- за червень 2010 року - 3  520,80 грн. = (1750,77 грн. х 201,1%);
- за липень 2010 року - 3  695,79 грн. = (1834,14 грн. х 201,5%);
- за серпень 2010 року - 3  487,53 грн. = (1750,77 грн. х 199,2%);
- за вересень 2010 року - 3  549,06 грн. = (1834,14 грн. х 193,5%);
- за жовтень 2010 року - 3  371,98 грн. = (1750,77 грн. х 192,6%);
- за листопад 2010 року - 3  521,55 грн. = (1834,14 грн. х 192%);
- за грудень 2010 року - 3  652,86 грн. = (1917,51 грн. х 190,5%);
- за січень 2011 року - 2  987,48 грн. = (1584,03 грн. х 188,6%);
- за лютий 2011 року - 3  116,93 грн. = (1667,70 грн. х 186,9%);
- за березень 2011 року - 3  380,32 грн. = (1834,14 грн. х 184,3%);
- за квітень 2011 року - 3  035,21 грн. = (1667,70 грн. х 182%);
- за травень 2011 року - 2  859,17 грн. = (1584,03 грн. х 180,5%);
- за червень 2011 року - 2  998,52 грн. = (1667,70 грн. х 179,8%);
- за липень 2011 року - 3  189,90 грн. = (1750,77 грн. х 182,2%);
- за серпень 2011 року - 3  354,64 грн. = (1834,14 грн. х 182,9%);
- за вересень 2011 року - 3  350,97 грн. = (1834,14 грн. х 182,7%);
- за жовтень 2011 року - 3  198,66 грн. = (1750,77 грн. х 182,7%);
- за листопад 2011 року - 912,90 грн. = (500,22 грн. х 182,5%).
Таким чином, загальна сума компенсації, що підлягала виплаті Позивачу 29.04.2016 року складала 72  084,23 грн., яка належить до стягнення з Відповідача, а не 65  359,54 грн., як помилково зазначив суд першої інстанції. При цьому колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що наведений в апеляційній скарзі Позивача розрахунок судом апеляційної інстанції відхиляється як такий, що не узгоджується з нормами Закону і Порядку №159.
Крім того, судовою колегією звертається увага, що жодних доводів на спростування порядку розрахунку даної суми Відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, а його посилання у запереченні на позов на те, що з січня по березень 2010 року і з листопада 2011 року по лютий 2012 року проводилися певні виплати Позивачу, судом першої інстанції було обґрунтовано відхилено, оскільки з наданих документів неможливо встановити конкретних обставин і підстав нарахування і здійснення цих виплат та їх фактичне одержання Позивачем. Крім того, відповідні аргументи Відповідача суперечать встановленим у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року обставинам, адже, як було встановлено апеляційним судом на підставі листа ГУЮ у м. Києві від 13.01.2012 року №64/12/12-12, заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалася за період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлене вище невірне визначення судом суми коштів, яка підлягає стягненню на користь Позивача, судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваного судового рішення в частині.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Позивача задовольнити частково, апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - змінити.
Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про заміну Відповідача правонаступником судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» приписано, зокрема, ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (п. 1), утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (п. 2) та установлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.
Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» приписано ліквідувати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та створити Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.10.2019 року внесено запис про створення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 43315602), яке розпочало свою діяльність.
Керуючись ст. ст. 52, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання ОСОБА_1 про заміну відповідача правонаступником - задовольнити.
Допустити заміну Головного територіального управління юстиції у м. Києві (код ЄДРПОУ 34691374) правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 43315602).
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року - змінити, зазначивши, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягають кошти в сумі 72  084 (сімдесят дві тисячі вісімдесят чотири) гривні 23 копійки.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

          Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 
Судді                                                                                          Я.Б. Глущенко
                                                                                                    О.І. Шурко

Повний текст постанови складено та підписано « 15» липня 2020 року.