ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 р.	Справа № 953/2674/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бородіна Н.М., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, повний текст складено 28.05.20 року по справі № 953/2674/20
за позовом                     ОСОБА_1  
до                    Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ,                    Інспектора роти №6 батальйону №2 УПП в Харківській області лейтенант поліції Константінова Олексія Миколайовича                            
про визнання дій неправомірними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до інспектора роти №6 батальйону №2 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Константінова Олексія Миколайовича, УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, скасувати постанову серія ЕАК №2112731 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закрити справу з підстав відсутності події скоєння правопорушення та безпідставності постанови.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з постановою не згоден оскільки 15.02.2020 року о 14.00 год. він рухався зі сторони м. Чугуїв у м. Харків та перед в`їздом у м. Харків почав скидати швидкість та його швидкість не перевищувала 50 км/год. Також зазначає, що винесення постанови на місці вчинення правопорушення є порушенням прав особи, а не складання протоколу не дало можливості позивачу висловити свою незгоду оскільки пояснень у нього не відбиралось. Також у поданих поясненнях зазначає, що прилад TruCam не є належним доказом. Інспектор проігнорував бажання позивача скористатись послугами адвоката. Також позивач зазначає, що зображений на приладі автомобіль рухається не по проспекту Московському 307 в м. Харків а по трасі М03, а отже без порушення встановленої швидкості руху.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року по справі № 953/2674/20 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що в оскаржуваній постанові необґрунтовано та за порушенням Конституції України та Закону України «Про національну поліцію» надано оцінку аргументам позивача, наведеним в позовній заяві, щодо неналежності доказів з приладу TruCam. Також зазначив, що судом не встановлено, а відповідачами не доведено, що позивач рухався саме у межах м. Харкова зі швидкістю 77 км/год, а не за межами міста, а отже без порушення дозволеної швидкості руху поза межами населених пунктів. Вказує, що суд не дослідив аргументи позивача з приводу заявлених ним інспектору поліції клопотань про перенесення слухання справи до Управління патрульної поліції у Харківській області, а також з приводу його бажання скористатися юридичною допомогою адвоката під час розгляду справи. Враховуючи викладене, вважає, що вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху не підтверджене належними та допустимими доказами, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою серії ЕАК №2112731 від15.02.2020 року позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП, застосовано стягнення в межах санкції частини статті у вигляді штрафу у сумі 255 грн.
З вказаної постанови вбачається, що 15.02.2020 року о 14.13 год. в м. Харків по пр. Московському, 307 ОСОБА_1 керуючи автомобілем TOYOTA AURIS д.н. НОМЕР_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 77 км/год., чим перевищив встановлену швидкість руху на 27 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України, в наслідок чого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. Вимірювання проводилось приладом TruCam 001133.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем доведено правовірність оскаржуваної постанови належними доказами, водночас, позивачем під час розгляду справи не надано доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Як встановлено пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення (перевищення встановленої у населеному пункті швидкості), відповідачем надано фотознімок з приладу TruСam ТС001133, відеозапис з нього, на якому зафіксований рух автомобілю позивача зі швидкістю 77 км/год. Також відповідний запис надано і позивачем.
Згідно координат, які автоматично визначає прилад TruCam, за допомогою влаштованого GPS навігатора, при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача він знаходився в координатах 49°55'57.42"N 36°26'17.89"Е. При цьому відстань від приладу до автомобіля, становить 208,6 м.
Перенісши ці координати за допомогою загальнодоступних карт Google Maps вбачається, що позивач рухався саме у населеному пункті, а саме в м. Харків (Індустріальний район).
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що він рухався по трасі М03, тобто він був за межами міста, оскільки автошлях М 03 - автомобільний шлях міжнародного значення на території України, який проходить через міста Київ -Харків-Довжанський. Тобто, рух по автошляху М03 не свідчить, що автомобіль рухався поза межами населеного пункту, оскільки автошлях проходить також через зазначені міста.
У відповідності до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.
Лазерний вимірювач швидкості TruCAM 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903- 2012.
Прилад TruCAM LТІ 20/20 №ТС001133 укомплектований Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/17473 від 27.11.2019, в якому зазначено: «Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +/-2км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/-1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год».
Отже, з цього вбачається, що прилад TruCAM за своїми технічними характеристиками може використовуватися як в автоматичному так і в ручному режимах, що спростовує доводи апелянта про неналежність його як доказу.
Крім цього, Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково- виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» в листі до Департаменту патрульної поліції від 01.10.2019 №22-38/49 зазначено, що лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань.
З урахуванням викладеного суд дійшов вірного висновку, що відповідачем на законних підставах застосовано лазерний вимірювач швидкості TruCam (001133) та відсутні будь які дані щодо недостовірності отриманих ним показників, пов`язаних із вимірюванням швидкості руху транспортного засобу.
Також судом не приймаються доводи апелянта щодо порушення інспектором порядку розгляду справи, зокрема не складання протоколу про адміністративне правопорушення, не надання йому можливості скористатись послугами адвоката та розгляд справи на місці зупинки з огляду на наступне.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення регулюється розділом 4 КУпАП.
Відповідно до ст.251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлюються на підставі доказів, одним з яких є протокол про адміністративне правопорушення, який згідно частини 3 статті 254 КУпАП не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Вказана норма зазначає три самостійні групи обставин, за наявності яких протокол не складається: 1) містить перелік конкретних правопорушень та можливий максимальний розмір штрафу за їх вчинення, передбачає обмеження для її застосування у виді оспорювання особою допущеного порушення та стягнення, що накладається (частина 1); 2) визначає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (перелік наведено у ст.222 КУпАП), та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (частина 2); 3) випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ст.222 ч.3, 309 КУпАП) (частина 3).
Частина 4 вказаної норми зазначає, що у випадках, передбачених частиною другою цією статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.
Статтею 258 КУпАП передбачено, що працівники органів і підрозділів Національноїх поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, уповноважені на місці вчинення правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і за умови оспорення особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.
Отже, нескладання уповноваженою особою органу Національної поліції протоколу не може розглядатись як підстава скасування прийнятого такою особою процесуального рішення - постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення в сфері забезпечення дорожнього руху.
Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». У аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»  внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі  вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими  органами  (посадовими  особами)  на місці вчинення правопорушення виноситься   постанова  у  справі  про адміністративне  правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.
Вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.
Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.
Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутих відеозаписів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з урахуванням наданих відповідачем-суб`єктом владних повноважень доказів встановлено, що 15.02.2020 року о 14.13 год. в м. Харків по пр. Московському,307 ОСОБА_1 керуючи автомобілем TOYOTA AURIS д.н. НОМЕР_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 77 км/год., чим перевищив встановлену швидкість руху на 27 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. 
При цьому, поліцейським дотримана процедура розгляду справи, роз`яснені права. 
З наданих позивачем та відповідачем відеозаписів не вбачається, що позивач звертався до інспектора з проханням про надання йому захисника.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки факт порушення ОСОБА_1 п.12.4 ПДР України доведено відповідачем та підтверджено судом під час розгляду справи.
Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування постанови серія ЕАК №2112731 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року по справі № 953/2674/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова