ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5508/20 Справа № 201/3241/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Варенко О.П.,
       суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

       У березні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом було уточнено, посилаючись на те, що 06 квітня 2014 року вона уклала з ОСОБА_1 договір позики, оформлений розпискою, на підставі якого позичила останній 6 000,00 доларів США, зі строком повернення до 12 червня 2014 року.
       У визначений договором строк, відповідач грошові кошти не повернула.
       На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на свою користь у перерахунку на національну валюту України на день винесення рішення, основний борг у розмірі 6 000,00 доларів США та 3% річних в сумі 4 151,04 грн. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 06.04.2014р. в розмірі 6 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2017 р. еквівалентно 164 241 грн 60 коп та три відсотки річних в сумі 4 151 грн 04 коп, а всього 168 392 грн 64 коп (сто шістдесят вісім тисяч триста дев`яносто дві грн 64 коп.).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 19 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики — залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір стягнення з 168 392 грн до 73 192,00 грн. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сума заборгованості, яка присуджена до стягнення рішенням суду не відповідає дійсності, оскільки вона повернула ОСОБА_2 частину боргу у розмірі 3 400,00 доларів США, що становить 95 200,00 грн, а тому сума боргу до сплати залишилася у розмірі 73 192,00 грн. 
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, оформлений розпискою, на підставі якого позивачка позичила відповідачці 6 000,00 доларів США, зі строком повернення до 12.06.2014 року (а.с. 9).
Судом першої інстанції досліджено оригінал розписки, згідно з якою ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в борг 6 000,00 доларів США строком до 12.06.2014 року. 
Станом на день розгляду справи ОСОБА_1 не повернула борг ОСОБА_2 . 
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України — гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
За вимогами частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, визначеної за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення, оскільки інші умови договором позики не обумовлено. Отже, сума боргу за договором позики в розмірі 6 000,00 доларів США в перерахунку на національну валюту станом на 19.12.2017 року (1 долар США за курсом НБУ дорівнює 27,8736 грн) становить 164 241,60 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з розрахунком заборгованості, що зазначений позивачем у позовній заяві, з яким погодився суд першої інстанції, сума трьох процентів річних від простроченої суми боргу становить 4 151, 04 грн за період прострочення з 13.06.2017 року по 01.07.2016 року.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сума заборгованості, яка присуджена до стягнення рішенням суду не відповідає дійсності, оскільки вона повернула ОСОБА_2 частину боргу у розмірі 3 400,00 доларів США, що становить 95 200,00 грн, а тому сума боргу до сплати залишилася у розмірі 73 192,00 грн, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положення частини 1 статті 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 77-79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджують повернення позивачу зазначеної нею суми боргу.
Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року – залишити без змін в оскаржуваній частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова