ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 625/458/19                                        Головуючий суддя І інстанції Лосєв Д. К.
Провадження № 22-ц/818/2962/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прилипко Дмитра Валерійовича на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Лосєва Д.К., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом,

встановив:

14 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Коломацького районного суду Харківської області з позовом до Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 та після його смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,23 га, з кадастровим номером 6323281200:01:000:0127, що розташована на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області.
Вказала, що після смерті батька вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 32 виданою Шляхівським старостинським округом Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області.
Зазначила, що з метою оформлення права на спадщину у лютому 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Харківської області за видачею свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просить суд задовольнити її заяву та визнати за нею, як спадкоємцем першої черги за законом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,23 га з кадастровим номером 6323281200:01:000:0127, що розташована на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області.
Представник позивача - адвокат Прилипко Д.В. надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що факт вступу в управління та володіння спадковим майном також підтверджується нотаріальною заявою ОСОБА_3 ; що позивачем вірно до спірних правовідносин застосовані норми матеріального права ЦК УРСР 1961 року (а.с. 68-85). 
Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року позовні вимоги залишені без задоволення.
В апеляційній скарзі адвокат Прилипко Д.В. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, не відповідає наявним у матеріалах справи доказам та фактичним обставинам справи, прийнято з порушенням норм процесуального права.
Вказав, що відповідно до ч.ч.1,2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до норм ЦК УРСР отримання свідоцтва про право на спадщину є лише правом спадкоємця, а не його обов`язком.
Зазначив, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але не отримала його у зв`язку з відсутністю у неї оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю.
Вказав, щодо пропущення строку позовної давності на який звертає увагу суду відповідач, позивачу стало відомо про порушення її прав у 2019 році, а не з моменту смерті ОСОБА_2 . Цей строк починає відраховуватися з дати звернення з позовом до суду-14.08.2019 року.
Зазначив, що вважає правдивими покази викладені у заяві ОСОБА_3 від 02 жовтня 2019 року, а в заяві від 03 січня 2020 року після прохань зацікавлених осіб, а потім під тиском відповідача або переслідуючи корисні мотиви змінила свої показання та свідомо надала неправдиві відомості.
Вказав, що суд першої інстанції не надав оцінки довідці № 285, акту від 26 травня 2003 року та відповіді на адвокатський запит відділу з питань виплати пенсій №3 Управління з питань виплати пенсій ГУ ПФ України в Харківській області від 11.07.2019 року №503/04.5-20, які доводять той факт, що ОСОБА_3 займалася похованням ОСОБА_2 , що свідчить про поверхневе дослідження обставин справи та особисту зацікавленість судді у вирішення справи на користь відповідача.
Зазначив, що з листа директора СТОВ «ДЄМЄТРА» ОСОБА_4 від 03 червня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 приблизно в 2004-2005 роках зверталася до товариства щодо оренди земельної ділянки 6323281200:01:000:0127, СТОВ «ДЄМЄТРА» надало їй всю необхідну інформацію, здається навіть зразок договору оренди щоб вона ознайомилась із змістом та надала СТОВ «ДЄМЄТРА» документи. Вважає, що даний лист підтверджує, що позивачка прийняла спадщину після смерті її батька, та з метою розпорядження майном звернулася до підприємства для укладення орендних відносин. 
У письмовому відзиві на позовну заяву Коломацька селищна рада Коломацького району Харківської області просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На обґрунтування вказано, що з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з перебігом строку позовної давності лише в кінці 2019 року, тобто більш ніж через 16 років після смерті батька; що до нотаріальної контори звернулася із заявою про прийняття спадщини лише на початку 2019 року, тобто через 16 років; як до смерті так і після смерті спадкодавця позивачка з останнім не проживала, зі спадкодавцем не спілкувалась; проживала як до смерті спадкодавця так і після його смерті та була зареєстрована відповідно в Херсонській області; позивачка не займалася підготовкою та процесом поховання свого батька, навіть не була присутньою на його похоронах та інше, що у своїй сукупності разом з іншими доказами спростовують викладені доводи у позовній заяві щодо прийняття нею спадщини. Тому, суд з урахуваннях наявних у матеріалах справи дійшов правильного висновку про відмову у задоволення позову, оскільки позивач та його представник належним чином не довів обґрунтованість своїх позовних вимог та не надав доказів щодо вчинення дій, які свідчать про прийняття спадщини у строки передбачені діючим на час відкриття спадщини законодавством.
Зазначено, що викладені позивачем в позові обставини не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються жодним належним, допустимим та достовірним доказом; позивачем помилково до спірних правовідносин застосовані норми матеріального права ЦК УРСР 1961 року; жодних прав позивача порушено не було; факт вступу в управління та володіння спадковим майном жодним чином не підтверджується (а.с. 37-47).
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Прилипко Д.В., за відсутності інших учасників справи, які належним чином повідомлялися про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися і своїх представників не надіслали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її апеляційному розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 26 травня 2003 року Шляхівською сільською радою Коломацького району Харківської області, актовий запис № 10, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого відкрилася його спадщина на належну йому на підставі державного акту на право власності на землю серії Р2 №768379 земельна ділянка з кадастровим номером 6323281200:01:000:0127, площею 8, 23 га .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивачка ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками зазначені спадкодавець ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Як вбачається з свідоцтва про одруження сері НОМЕР_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу позивачка ОСОБА_5 набула прізвище ОСОБА_7 .
Згідно розміщеного в газеті «Коломацький край» № 9 (3906) за 20 березня 2019 року оголошення державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 768379, виданий 10.01.2003 року на ім`я ОСОБА_2 в зв`язку з його втратою вважається недійсним.
Як вбачається з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру за № 55273072 від 26 лютого 2019 року та № 58628700 від 06 грудня 2019 року відомості про спадкові справі заведені після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні.
Згідно постанови приватного нотаріуса Коломацького районного нотаріального округу Назарько Н.С. від 26 лютого 2019 року за №60/02-31 позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка за життя належала ОСОБА_2 відмовлено через ненадання на неї правовстановлюючого документу.
Згідно п.п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень до чинного ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 було надано рекомендацію судам щодо застосування у часі ЦК. Відносини спадкування регулюються правилами чинного ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК УРСР.
Враховуючи вищевикладене, оскільки спірна спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати правила Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.
Часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини).
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції, яка діяла на день відкриття спадщини, у даному випадку спадкоємство здійснюється за законом. 
Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР позивачка є спадкоємцем за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР в редакції, яка діяла на момент смерті батька позивачки, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).
Суд погодився з доводами позивачки, що вона має право на спадкування за законом після смерті свого батька, оскільки вона надала суду докази того, що вона є спадкоємцем першої черги за законом. При цьому суд правильно встановив, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували інші обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування свого позову.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як правильно встановлено судом, позивачка на день смерті разом зі спадкодавцем не мешкала, спадкодавця поховала інша особа, ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою сільського голови Б. Демченко та нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 03.01.2020, яка спростувала заяву від її імені від 02 жовтня 2019 про те, що після смерті ОСОБА_2 до неї звернулася його донька, що проживала з ним - ОСОБА_1 , з проханням поховати її батька, оскільки остання перебувала у скрутному фінансовому становищі та не мала змоги самостійно здійснити поховання її батька та оплатити всі витрати на час смерті ОСОБА_2 , та що ОСОБА_3 самостійно організувала та оплатила похорон, про що було складено Акт комісієї Шляхівській сільській раді та видана їй довідка (а.с. 70, 79, 169 т.1).
На підтвердження факту прийняття спадщини позивачка надала до суду довідку № 32 в.о. старости Шляхівського старостинського округу Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області Коновалова П.М. про те, що ОСОБА_1 , у 6-ти місячний строк після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла спадщину (а.с. 15 т.1). 
Суд не взяв до уваги згадану довідку № 32 в якості доказу вступу позивачки в управління та володіння спадковим майном, у зв`язку з тим, що у відповідності до акту службового розслідування Коломацької селищної ради визнано, що видача довідки про фактичне прийняття в 6-ти місячний строк спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 є неправомірною (а.с. 43 т. 1). 
Доводами скарги висновки згаданого акту об`єктивно не спростовані, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України щодо процесуального обов`язку позивача доводити підстави свого позову, - належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів з цього приводу ОСОБА_1 та її представник до судів першої та апеляційної інстанції не надали.
Колегія суддів також не вважає згадану довідку такою, що у належній формі, достовірно та у достатній мірі підтверджує факт прийняття спірної спадщини позивачкою, оскільки цей документ не містить визначених у згаданих нормах ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР  відомостей про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття спадщини: що ОСОБА_1 фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Відсутні у справі також відомості, що вона у шестимісячний строк після смерті батька подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 
Із заявою про поновлення цього строку позивачка до суду не зверталася і тому це невирішене питання, необхідне для визнання права власності у порядку спадкування, відповідно до ст. 367 ЦПК України залишилося поза межами розглянутої справи.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги в якості доказу фактичного прийняття позивачкою спірної спадщини лист директора СТОВ «ДЄМЄТРА» ОСОБА_4 від 03 червня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 приблизно в 2004-2005 роках зверталася до товариства щодо оренди земельної ділянки 6323281200:01:000:0127., СТОВ «ДЄМЄМТРА» надало їй всю необхідну інформацію, зразок договору оренди щоб вона ознайомилась із змістом та надала СТОВ «ДЄМЄМТРА» документи. Пригадати чому цього не сталось, ніхто з тих, хто тоді працював, не зміг (а.с. 173 т. 1). Позивачка не довела суду, з якої саме причини не було укладено договорі оренди спадкової земельної ділянки, зокрема, що у неї на руках продовж шести місяців з дня відкриття цієї спадщини були правовстановлюючі документи на неї.
Вказаний доказ, як і надана позивачкою архівна копія Державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця не є безспірними (достатніми) доказами того, що позивачка фактично прийняла спадщину за загаданими правилами ст. 549 ЦК УРСР продовж шести місяців з дня її відкриття. Той факт, що з приводу втрати оригіналу вказаного Державного акту на землю позивачка заявила в 2019 році шляхом публікації у газеті «Коломацький край» цього висновку суду не спростовує, оскільки не свідчить про те, що позивачка фактично володіла оригіналом цього документу, або що оригінал цього правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку позивачка мала у себе на день відкриття спірної спадщини та продовж шести місяців з дня її відкриття (а.с. 18-19 т.1). 
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; нормативно-правовий акт № 18/5 від 14 червня 1994 року наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин було, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Колегія суддів також відхиляє доводи скарги щодо неврахування судом першої інстанції довідці № 285, акту від 26 травня 2003 року та відповіді на адвокатський запит відділу з питань виплати пенсій № 3 Управління з питань виплати пенсій ГУ ПФ України в Харківській області від 11.07.2019 року №503/04.5-20, які доводять той факт, що ОСОБА_3 займалася похованням ОСОБА_2 , оскільки ці докази не свідчить про те, що позивачка фактично прийняла спірну спадщину або що суд, не надавши їх оцінки, був упереджений і внаслідок цього підлягав відводу (а.с. 45, 76-78, т. 1). 
Європейський суд з прав людини при з`ясуванні дотримання передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, пов`язаному з належним здійсненням правосуддя, вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведене свідчить, що належних та допустимих доказів фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном позивачкою при наявності процесуальної можливості до суду не надано, підстав вважати, що вона вступила  у володіння та управління спадковим майном за змістом норми ст. 549 ЦК УРСР немає.
Висновки суду першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.
Питання застосування наслідків спливу позовної давності судом апеляційної інстанції не досліджувалося з огляду на те, що суд правильно відмовив у задоволенні позову по суті внаслідок його недоведеності.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375,  381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прилипко Дмитра Валерійовича -залишити без задоволення.
Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 03 липня 2020 року.

Головуючий                                                                                         В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.