П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1566/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.  
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
03 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відповіді протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
09 квітня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:
- визнати протравною відповідь Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №637-710/В-02/В-0200/20 від 13.02.2020 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 07.02.2020 пенсію згідно ст.26 та порядку, визначеному ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням процесуальних норм та норм матеріального права, а також посилається на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилкового вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача - Савчук М.В. зазначає, що 03.05.2011 позивачу була призначена пенсія відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", при цьому, правом на призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач не скористався. Отже, позивач має право на переведення з одного виду пенсії на інший.
21.07.2020 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.02.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом № 637-710/В-02/8-0200/20 від 13.02.2020 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з тих підстав, що з 03.05.2011 ОСОБА_1 вже призначено пенсію за віком.
Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що з 03.05.2011 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується заявою про призначення/перерахунок пенсії, поданням ДП "Вінницький авіаційний завод" до призначення пенсії за віком, протоколом призначення пенсії, розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.05.2017, розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.10.2017.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, викладені в листі №637-710/В-02/8-0200/20 від 13.02.2020, є обґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка її уже отримує.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:
1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;
2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону №1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
Тобто, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено такі види пенсій, як пенсію за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та врегульовано переведення між цими видами пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2011 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком (а.с. 35).
10.05.2011 ДП "Вінницький авіаційний завод" направлено подання про представлення ОСОБА_1 до призначення пенсії за віком (а.с. 34).
Також, розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.05.2017 та з 01.10.2017 підтверджується, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 первинно призначено пенсію за віком з 03.05.2011 (а.с. 37).
Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи, а саме заявою про призначення/перерахунок пенсії, поданням ДП "Вінницький авіаційний завод" до призначення пенсії за віком, протоколом призначення пенсії, розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.05.2017, розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.10.2017, підтверджується призначення позивачу з 03.05.2011 пенсії за віком, що спростовує доводи апелянта про призначення позивачу пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
При цьому, судом апеляційної інстанції не здобуто доказів на підтвердження призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", натомість наявні матеріали справи свідчать про правомірність рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Крім того, колегія суддів зауважує, що в позовній заяві позивач вказує, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідним посвідченням. Про те, копію відповідного посвідчення до матеріалів справи позивачем не надано.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, викладена в листі №637-710/В-02/8-0200/20 від 13.02.2020 є обґрунтованою, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка її уже отримує.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Полотнянко Ю.П.