ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 липня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/2337/20 
Номер провадження 22-ц/816/1533/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Супруна Дмитра Володимировича
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2020 року в складі судді Хитрова Б.В., ухвалене в м. Суми, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Супруна Д.В. звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ТОВ «СМНВО»), мотивуючи вимоги тим, що вона з 01 серпня 2017 року по 13 червня 2019 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ «СМНВО». 13 червня 2019 року позивачка звільнилась. При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок.
Просила стягнути з відповідача на свою користь 13235,08 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 36472,59 грн до дня подачі позову.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТОВ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 10097,27 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 27 березня 2020 року в розмірі 42231,42 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків і загальнообов`язкових платежів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ТОВ «СМНВО» на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн.
Вказане рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати представник ОСОБА_1 - адвокат Супун Д.В. оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Супрун Д.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині розміру стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 10097,27 грн, невірне застосування судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 10097,27 грн, стягнувши 13235,08 грн, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що місцевим судом в рішенні не зазначено на які докази він посилається і чому саме ним надає перевагу при зменшенні розміру стягнення основного боргу по заробітній платі, зменшуючи при цьому розмір з 13235,08 грн, зазначених в позові до фактично стягнутих 10097,27 грн.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 * 100 = 210 200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «СМНВО» та 13 червня 2019 року була звільнена з займаної посади.
Відповідно до довідки ТОВ «СМНВО» № 363 від 16 березня 2020 року сума заборгованості по заробітній платі після утримання податків з доходів фізичних осіб та військового збору становить 10097,27 грн (а.с. 19).
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, місцевий суд виходив з того, що відповідач у день звільнення позивачки з роботи не провів з ним повний розрахунок, внаслідок чого виник борг з невиплаченої заробітної плати в розмірі 10097,27 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не зазначено на які докази він посилається і чому саме ним надає перевагу при зменшенні розміру стягнення основного боргу по заробітній платі, зменшуючи при цьому розмір з 13235,08 грн зазначених в позові до фактично стягнутих 10097,27 грн.
З позовної заяви, поданої до суду першої інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Супруном Д.В. 18 лютого 2020 року вбачається, що останній просив стягнути з відповідача на користь позивача 13 235,08 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а.с. 1-2).
19 березня 2020 року відповідачем ТОВ «СМНВО» до суду першої інстанції надана довідка про заробітну плату ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, з якої вбачається, що сума заборгованості ТОВ «СМНВО» перед ОСОБА_1 (після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) складає 10097,27 грн. Також в довідці вказано, що з моменту звільнення проводились виплати заробітної плати (а.с. 19).
23 березня 2020 року представником ОСОБА_1 - Супруном Д.В. подано заяву, в якій уточнені позовні вимоги і в якій представник просить стягнути з відповідача 10097,27 грн нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати, посилаючись на довідку, надану ТОВ «СМНВО» до суду від 16 березня 2020 року (а.с. 21).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскільки вказана сума була заявлена представником позивача до стягнення і свої позовні вимоги він підтримав в повному обсязі і просив їх задовільнити, що вбачається зі змісту поданої ним до суду першої інстанції уточненої заяви, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Супруна Дмитра Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2020 року в оскарженій частині у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 В.І. Криворотенко

Судді:                                                                         Т.А. Левченко

С.С. Ткачук