22-ц/804/2862/20 
                                                                                266/4687/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року                                                                                                   місто Маріуполь

   справа № 266/4687/20
   провадження № 22-ц/804/2862/20   
      
                  Донецький апеляційний суд у складі: 

                           судді-доповідача                                         Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                           Биліни Т.І., Попової С.А.,
                           
сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Шишиліна О.Г. від 10 липня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
05 серпня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 08 лютого 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття на її ім`я кредитної картки на зазначених умовах. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменьшити) кредитний ліміт.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 16 липня 2019 року становить 24 465 грн 29 коп. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 11 947 грн 33 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4 632 грн 73 коп., нарахованої пені за прострочення зобов`язання - 6 382 грн12 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу - 100 грн, штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) - 1 153,11 грн.
Позивач просив стягнути на користь банку заборгованість 24 265,29 грн та понесені судові витрати.
В подальшому позивач подав позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 лютого 2008 року станом на 16 березня 2020 року в розмірі 32 125,29 грн, яка складається з 16 620,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 417,64 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, та 9 087,59 грн. -заборгованість по пені, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інсанції
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2008 року відмовлено повністю.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого відповідач заявила в суді, оскільки 05 серпня 2019 року звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним длоговором від 08 лютого 2008 року, строк дії якого сплинув 31 січня 2016 року, тобто за межами трирічного строку.
Дослідивши Анкету-заяву про приєнання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписану відповідачем 16 березня 2016 року, суд дійшов висновку, що ця заява не містить умови пролонгації попереднього кредитного договору від № б/н від 08 лютого 2008 року, а відповідно факту переривання строку давності звернення до суду, а є самостійним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
10 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, позиція інших учасників справи
Апеляційна скарга мотивована тим, що між банком та відповідачем укладено договір приєднання, про що свідчить надана до матеріалів справи копія анкети-заяви з його особистим підписом. Підписанням угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить самостійний кредитний договір. 
Відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки з заяви відповідача вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, яка необхідна для отримання кредитної картки.
Судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 отримала 20 листопада 2017 року картку № НОМЕР_1 строком дії до липня 2021 року. Початок перебігу строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати, що обмежує дію останньої картки, виданої клієнтові, а саме з 01 серпня 2021 року та складає 3 роки. Позивач звернувся до суду першої інстанції 05 серпня 2019 року, тобто в межах строку. 
ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву та додатково підписала Довідку про умови кредитування, тож між сторонами було погоджено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,9% щомісячно.

09 вересня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.
Відповідачка вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскільки суд прешої інстанцції вірно засосував строк позовної давності та з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
08 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредитну картку на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн шляхом підписання «Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» із оформленням платіжної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_2 , базова процентна ставка 1,9% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.13).
На підставі вказаної заяви позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Позивач свої обов`язки за договором виконав та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_2 у розмірі 250,00 грн (а.с. 48) шляхом передачі цієї картки 08.02.2008 року терміном дії до 01/2012 року, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві та довідкою про надання кредитних карток (а.с. 13, 48, 49) та про що не заперечував відповідач. 
В період дії вищевказаної картки відбувалася зміна кредитного ліміту шляхом збільшення або зменшення, останній раз до закінчення строку дії картки 27 червня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 2 000 грн, а після закінчення строку дії карки № НОМЕР_2 в січні 2012 року відповідаячу видавалися інші кредитні карки, за якими відбувався рух коштів, а саме 07.02.2012 року картка № НОМЕР_3 строком дії до 10/2015; 15.03.2012 року картка № НОМЕР_4 строком дії до 12/2014; 22.02.2012 року картка № НОМЕР_5 строком дії до 01/2016 (а.с. 48, 49).
З довідки про зміну умов кредитування встановлено, що до 01/2016 року (строк дії картки НОМЕР_5 ) змінювався кредитний ліміт, останній раз 05.04.2015 року встановлено кредитний ліміт 7 920,00 грн (а.с.65), що не спростовується відповідачем.
Після укладання договору відповідач користувався вищевказаними картками, здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується випискою по картковому рахунку.
16 березня 2016 року відповідач підписала нову анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримала 16 березня 2016 року картку №  НОМЕР_6 строком дії до 11/2017 року та встановлений кредитний ліміт 10 500 грн.

Рух справи в апеляційній інстанції 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Попова С.А., Биліна Т.І.
Ухвалою апеляційного суду від 17 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Ухвалою апеляційного суду від 26 серпня 2020 року справа призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368  ЦПК України, розгляд даної справи в силу частин 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідач у своїх запереченнях вказує на те, що матеріали справи не містять підтвердження, що нею підписані самі ті Умови та Правила на які посилається позивач як на доказ, оскільки вони містять умови, які не могли діяти у 2008 році, так як в них йде мова про анексію АР Крим, тобто про події 2015 року.
Суд першої інстанції, дослідивши додані до позовної заяви у якості доказу Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору (а.с. 211-216) обгрунтовано не прийняв їх як належний та достовірний доказ оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної карти.
Проте, висновок суду першої інстанції про відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та процентів за несвоєчасне погашення кредиту не узгоджується з матеріалами справи, оскільки в анкеті-заяві від 08 лютого 2008 року визначена процентна ставка 1,9% на місяць на залишок заборгованості та щомісячна комісія 1%. Крім того, відповідачем 08 лютого 2008 року підписана довідка про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів тпільгового періоду», в якій також зазначена базова процентна ставка, розмір щомісячнизх платежів та розмір комісії.
Однак, апеляційний суд вважає, що такі посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення не вплинули на правильність ухваленого судового рішення.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Таким чином, станом на 31.01.2016 року (час закінчення строку дії останньої кредитної картки № НОМЕР_5 виданої за кредитним договором №б/н від 08.02.2008 року) у відповідача утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 775,91 грн, заборгованість за відсотками відсутня (а.с. 127).
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що процентна ставка збільшилась та не відповідає встановленій договором від 08 лютого 2008 року 1,9 % на місяць або 22,8% річних.
Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.  
Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшеня розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.
Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. 
Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача є порушенням Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за процентами з підвищеною ставкою не може бути взятий до уваги. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ст. 257, ст. 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки про стягнення неустойки 1 рік. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки прострочена заборгованість виникла 31.01.2016 року, а позивач звернувся до суду із позовом у серпні 2019 року, тобто із пропущеним 3 річним строком позовної давності.
Доводи апеляційної скарги, що позовна давність не пропущена, оскільки банком було пролонговано дію попереднього договору від 08.02.2008 року, на підтвердження чого надано анкету-заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2016 року (а.с.178), за якою відповідачу видано нову картку за № 5168742326033150 строком дії до 11/2017, а після закінченням строку її дії іншу картку № НОМЕР_7 строком дії до 07/2021, не можна визнати обгрунтованими.
Суд першої інстанції, дослідивши Анкету-заяву про приєнання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписану відповідачем 16 березня 2016 року, дійшов обгрунтованого висновку, що ця заява не містить умови пролонгації попереднього кредитного договору від № б/н від 08.02.2008 року, строк дії якого закінчився 31 січня 2016 року, а відповідно факту переривання строку давності звернення до суду, а є самостійним договором.
Позивач про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.02.2008 року звернувся до суду із позовом 05.08.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності для погашення заборгованості за договором, так як з дня закінчення строку дії картки (31.01.2016 р.) минуло понад три роки.
Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що загальний строк позовної давності у позивача за вимогами по стягненню заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 775,91 грн сплинув 01.02.2019 року, а із заявою про визнання поважними причини пропуску позовної давності позивач не звертався. З наданого позивачем розрахунку (а.с.127-129) вбачається, що заборгованість за процентами, станом на 31.01.2016 року відсутня.
Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Отже, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, суд першої інстанції підставно дійшов висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 08 лютого 2008 року за тілом кредиту станом на 01.02.2016 року, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 844,15 грн, яка виникла за період з 01.02.2016 року по 16.03.2020 року, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у зв`язку із недоведеністю позивачем, що ця заборгованість виникла за договором №б/н від 08.02.2008 року. 
Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в сумі 16 620,06 грн. 
Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що позивач в наданому розрахунку (а.с.127-129) вказав про відсутність заборгованості за процентами станом на 31.01.2016 року, а вищезазначена сума процентів нарахована поза строком дії договору. Оскільки строк дії договору від 08 лютого 2008 року скінчився 31.01.2016 року, суд за вимогами про стягнення прострочених відсотків в розмірі 16 620,06 грн відмовив з причин відсутності правових підстав, що відповідає правовій позиції, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року №444/9519/12, що після закінчення строку договору проценти не нараховуються і права та інтереси позивача можуть бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Позивачем також нараховані відсотки згідно з ст. 625 ЦК України в розмірі 6 417,64 грн. 
Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Аналіз норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення за ст.625 ЦК України нараховується в межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки судом застосовано строк позовної давності до основної вимоги та з цього приводу відмовлено в їх задоволенні, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що вимоги про стягненння процентів за ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами банку, відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.
Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
  Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                                                 О.М. Пономарьова

Судді                                                                                                                    Т.І. Биліна 

                                                                                                                              С.А. Попова