ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року 
м. Київ

справа №826/16621/17
адміністративне провадження №К/9901/664/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Шевцової Н.В.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, за участю третьої особи - Національної поліції України, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою адвокатом - Войченком Сергієм Вікторовичем, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, прийняту в складі колегії                        суддів: головуючого Земляної Г.В., суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О., 
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року №302 о/с у частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки в Київській області, зі служби в поліції; 
- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України поновити його на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та зарахувати трудовий стаж з 06 жовтня 2017 року; 
- стягнути на його користь з Департаменту захисту економіки Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2017 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі; 
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
2. Позовні вимоги обґрунтовані незаконним звільненням ОСОБА_1 зі служби в поліції, оскільки ним не подавався відповідний рапорт і він взагалі не виявляв бажання звільнятися. Також позивач посилався на перебування його у період з                    19 вересня 2017 року по 12 жовтня 2017 року на лікарняному. 
ІІ. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом. 
4. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року №302 о/с у частині звільнення підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки в Київській області, зі служби. Поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та зобов`язано зарахувати трудовий стаж з 06 жовтня 2017 року. Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2017 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі у розмірі 132131,37 грн. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
5. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували, що обидві сторони - позивач і роботодавець, досягли згоди на звільнення у строк, коротший ніж три місяці                   від дня попередження про бажання звільнитися. Водночас суд першої інстанції зазначив, що надана відповідачем копія відповідного рапорту, як і наданий його оригінал для огляду, не містить дати - 19 вересня 2017 року, на яку посилається відповідач. Також суд першої інстанції звернув увагу на перебування ОСОБА_1 , у тому числі 19 вересня 2017 року та 05 жовтня 2017 року на лікарняному і вказав на ненадання відповідачем будь-яких належних доказів недійсності відповідних листків непрацездатності. 
6. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня                    2018 року апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної                   поліції України задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено. 
7. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що твердження           ОСОБА_1 щодо недотримання відповідачем тримісячного строку звільнення, передбаченого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, (далі - Положення №114), спростовується нормами чинного законодавства, оскільки пункт 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) є спеціальною нормою відносно підпункту «ж» пункту 64 та пункту                        68 Положення №114. Водночас при поданні заяви про звільнення за                              власним бажанням, звільнення може бути проведено не раніше як за два тижні. ОСОБА_1 не спростовано факту подання ним рапорту про звільнення за власним бажанням і докази, наявні в матеріалах справи, доводять вчинення позивачем дій, спрямованих на звільнення із займаної посади, а тому оскаржуваний наказ є правомірним і скасуванню не підлягає. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
8. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, адвокат Войченко С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та залишити без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року. 
9. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
10. Скаржник посилається, зокрема на те, що суд апеляційної інстанції знехтував приписами Положення №114 та мотивував свою постанову вимогами Закону        №580-VIII, норми якого мають загальний характер і чітко не регламентують порядок звільнення працівника поліції. Скаржник уважає безпідставним відхилення судом апеляційної інстанції доводів позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів підпункту «ж» пункту 64 та пункту 68 Положення №114, які, на його думку, не суперечать вимогам Закону №580-VIII, а лише встановлюють    певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за                  власним бажанням. Указує, що звільнення працівника поліції за його рапортом про звільнення за власним бажанням без узгодження дати звільнення до закінчення тримісячного строку, передбаченого пунктом 68 Положення №114, є порушенням прав поліцейського на відкликання такого рапорту, а скорочення такого строку                 до 14 днів, як вчинив відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, є безпідставним і протиправним. 
11. У касаційній скарзі також наголошено на тому, що рапорт про звільнення, на який посилається відповідач, ОСОБА_1 19 вересня 2017 року не подавав і бажання звільнитися не виявляв, при цьому, що в цей період та період звільнення він перебував на лікарняному. Зазначено про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на відомостях, які не визнані доказами під час розгляду справи судом першої інстанції та взагалі не могли бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, що останнім порушено порядок дослідження доказів                  і не надано жодного аргументування необхідності виходу за межі апеляційного перегляду, які були встановлені апеляційною скаргою. 
IV. Позиція інших учасників справи
12. Департаментом захисту економіки Національної поліції України та Національною поліцією України подано відзиви на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року - без змін, оскільки вона, на думку відповідача та третьої особи, прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
13. Позиція Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Національної поліції України обґрунтована тим, що позивача звільнено на підставі його рапорту про звільнення за власним бажанням від 19 вересня 2017 року із дотриманням строків та порядку звільнення з публічної служби.
14. Департаментом захисту економіки Національної поліції України також заявлено клопотання про передачу справи №826/16621/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивоване наявністю неоднакової та суперечливої судової практики при вирішенні аналогічних спорів і необхідністю вирішення колізії щодо застосування норм пункту 68 Положення №114 із нормами статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та статті 86 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII). 
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
15. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Бевзенка В.М., суддів Данилевич Н.А., Шарапи В.М. ухвалою від 14 січня 2019 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
16. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 травня 2020 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2020 року №766/0/78-20 касаційну скаргу передано для               розгляду колегії суддів Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду: Кашпур О.В. (судді-доповідачу, головуючому судді), Радишевській О.Р., Шевцовій Н.В. 
17. Ухвалою Верховного Суду в складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 29 вересня 2020 року справу прийнято                     до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами                 на 30 вересня 2020 року. 
VI. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
18. ОСОБА_1 з 08 серпня 1998 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію України.
19. Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від                   05 жовтня 2017 року №302 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки в Київській області, звільнено зі служби в поліції з                       05 жовтня 2017 року за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII - за власним бажанням. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 19 вересня 2017 року. 
VІІ. Джерела права й акти їхнього застосування
20. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
22. Поліція в силу приписів частини першої статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
23. Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
24. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
25. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону                   №580-VIII).
26. Приписами статті 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
27. Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                 №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
28. За приписами пунктів 10, 24 Положення №114, яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів                внутрішніх справ, їх права і обов`язки, особи рядового і начальницького                            складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки          громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але              не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається               більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
29. Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. 
30. Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
31. Загальними нормами, зокрема частинами першою-другою статті 38 КЗпП України, передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю                  I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
VІІІ. Позиція Верховного Суду
32. Верховний Суд наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів і вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судами першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального                права - на підставі встановлених фактичних обставин справи. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
33. Як установили суди першої та апеляційної інстанцій, оскаржуваним наказом від 05 жовтня 2017 року №302 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 05 жовтня 2017 року за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII - за власним бажанням і підставою для звільнення зазначено рапорт останнього від 19 вересня 2017 року, в якому ОСОБА_1 не вказував дати його складання та не пропонував конкретної дати припинення служби в поліції.
34. Верховний Суд зауважує, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
35. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII. 
36. Порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення №114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.
37. З аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби                  в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт. 
38. Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2014 року в справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
39. У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом               68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу                    про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом          68 Положення №114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.
40. Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний                  Суд, зокрема у постановах від 05 лютого 2020 року в справі №819/744/16 та від                   20 травня 2020 року в справі №804/868/16.
41. Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.
42. Як з`ясував суд першої інстанції, позивач і відповідач дати звільнення (до спливу строку, передбаченого пунктом 68 Положення №114) не обговорювали та згоди в цій частині не досягли.
43. Водночас суд апеляційної інстанції виходив з наявності рапорту позивача                   про звільнення за власним бажанням і приписів пункту 7 частини першої статті                    77 Закону №580-VIII, не надавши оцінки спірним правовідносинам з урахуванням вимог пункту 68 Положення №114 щодо встановленого відповідного тримісячного строку. Натомість виходив з норм статті 38 КЗпП України та статті 86 Закону                  №889-VIII, які не є спеціальними у спірних правовідносинах щодо звільнення працівника поліції зі служби за власним бажанням.
44. Приписи Положення №114 у частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону №580-VIII, а лише встановлюють певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за власним бажанням, а тому твердження відповідача та третьої особи і висновок суду апеляційної інстанції про неможливість застосування до спірних правовідносин норм Положення №114 є безпідставними.
45. Верховний Суд не може погодитися із позицією суду апеляційної інстанції про те, що оскільки позивачем не спростовано факту подання ним рапорту про звільнення за власним бажанням, то його звільнення є правомірним, проведеним відповідачем із дотриманням строків та порядку звільнення з публічної служби, оскільки порядок звільнення працівника поліції за власним бажанням регулюється спеціальним законодавством, норм якого відповідач, звільняючи ОСОБА_1 , не дотримався.  
46. Водночас Верховний Суд уважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що звільнення позивача за рапортом про звільнення за власним бажанням без узгодження дати звільнення до закінчення тримісячного строку є порушенням прав працівника поліції, що є підставою для визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року №302 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції із поновленням останнього на службі на займаній посаді та стягненням на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, питання правильності обрахунку якого не є предметом касаційного оскарження. 
47. Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України у редакції, чинній з 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
48. Отже, оскільки у цій справі суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону, то Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та залишення в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року. 
49. Щодо заявленого Департаментом захисту економіки Національної поліції України клопотання про передачу справи №826/16621/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то необхідно зазначити, що за правилами частин третьої-п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у                 складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду та               Великої Палати. Також суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
50. Ураховуючи те, що ця справа не відповідає критеріям наявності у ній виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права                 та формування єдиної правозастосовчої практики і колегія суддів Верховного                Суду, розглядаючи цей спір, урахувала висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 05 лютого 2020 року в справі №819/744/16 та від 20 травня 2020 року в справі №804/868/16 і не вважає                        за необхідне відступити від цих висновків, підстави для передачі справи №826/16621/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні.
IХ. Судові витрати
51. Ураховуючи результат касаційного розгляду та те, що позивачем судовий збір за подання позовної заяви і касаційної скарги не сплачувався, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом - Войченком Сергієм Вікторовичем, задовольнити. 
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в справі №826/16621/17 скасувати.
3. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року в справі №826/16621/17 залишити в силі. 
4. Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                О. В. Кашпур 
Судді:                                                                                           О. Р. Радишевська
                                                                                                    Н. В. Шевцова