КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи 361/6773/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5978/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
16 червня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                 Білич І.М.
суддів:                                                                    Коцюрби О.П., Іванченка М.М.
при секретарі:                                                        Кемському В.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Омельчука Сергія Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчака І.М.,
по цивільній справі № 361/6773/18 за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах підопічного ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину,- 
 
в с т а н о в и л а :
 
У жовтні 2018 року   ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах підопічного - ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина - ОСОБА_3 в розмірі ј частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до 01 жовтня 2020 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , який  має другу групу інвалідності, є недієздатною особою.  З серпня 2016 року він перебуває на утриманні позивача по справі, яка є опікуном повнолітнього сина. Оскільки, державної соціальної допомоги, яку він отримує, недостатньо для забезпечення належних побутових умов, а відповідач в добровільному порядку коштів на утримання повнолітнього непрацездатного сина не надає, позивач звертаючись до суду просила задовольнити  заявлені позовні вимоги.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки заробітку(доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2018 року і до 01 жовтня 2020 року . 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Посилаючись на те, що позивачем не доведено, що син сторін потребує матеріальної допомоги, враховуючи отримання ним пенсії за інвалідністю. Крім того, в силу ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню непрацездатну дитину лише у випадку, якщо можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідач працює сторожем, отримує мінімальну заробітну плату, а відтак з урахуванням свого реального доходу позбавлений  можливості надавати матеріальну допомогу сину. Крім того, вважав, що суд безпідставно  не взяв до уваги наявність  судового спору між сторонами  (справа №361/1949/19) за заявою ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_3 .
 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю її вимог, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, поважність причин неявки суду не повідомили.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання  в силу положень ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що подана апеляційна  скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 12 жовтня 1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2017 року.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11 квітня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 1007/12947/2012 ОСОБА_3   (повнолітнього сина сторін) було визнано недієздатним. З підстав  того, що він страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії (параноїдна форма) та за своїм психічним станом не може розуміти характер і значення своїх дій та керувати ними.  Опікуном призначено його матір - ОСОБА_2 .
З вересня 2016 року відповідач  проживає окремо від сина за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про обстеження проживання, складеним 13 лютого 2018 року депутатом Бобровицької міської ради Чернігівської області ОСОБА_4 .
Недієздатний ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 361/7291/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року, на користь  ОСОБА_2 було стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3  в розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 29 листопада 2017 року по 08 жовтня 2018 року .
Відповідно до довідки МСЕК від 18 червня 2018 року на підставі акту огляду № 625  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 була встановлена ІІ група інвалідності на період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2020 року.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  принцип рівності прав  та обов`язків щодо дитини ( ст. 141 СК України) відноситься в повній мірі і щодо рівності обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують  такої матеріальної допомоги.
Сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів, які має сплачувати відповідач, як батько на повнолітнього непрацездатного сина. Враховуючи стан здоровя останнього, який є непрацездатним, його матеріальне становище, факт отримання ним соціальної допомоги по інвалідності, відсутність можливості його працевлаштування, матеріальне становище та умови проживання сторін, вік відповідача ОСОБА_1 , розмір його середньомісячної заробітної плати, ненадання відповідачем добровільно будь-якої матеріальної допомоги повнолітньому непрацездатному синові.
Відтак, виходячи з загальних засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, суд  першої інстанції вважав необхідним визначити розмір аліментів, які підлягали стягненню з відповідача на користь позивача щодо утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6  починаючи з 17 жовтня 2018 року  по 01 жовтня 2020 року .
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Доводи апеляційної скарги  про те, що суд першої  інстанції порушив імперативні вимоги ст.ст. 182, 198 СК України, оскільки не дослідив та не встановив стан здоров`я та матеріальне становище дитини; не дослідив стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та інші обставини, що мають істотне значення для ухвалення об`єктивного та справедливого рішення по справі, на думку колегії суддів  не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. 
 
Так, правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані положеннями Глави 16 СК України.
Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
За змістом положень ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Згідно із довідкою про заробітну плату та інші доходи за № 63 виданою 28 листопада 2018 року Комунальним вищим навчальним закладом Київської обласної ради «Броварське вище училищне фізичної культури» ОСОБА_1 працює на посаді сторожа, його дохід за період з червня по листопад 2018 року становить 21903 грн. 96 коп.
Повнолітній ОСОБА_3 є непрацездатним, має інвалідність ІІ групи, що свідчить про неможливість його самостійного утримання та потребу у догляді й матеріальній допомозі. Отримує мінімальний розмір призначеної державою пенсії за інвалідністю, якої об`єктивно недостатньо для забезпечення належних умов проживання, харчування та лікування.
При цьому, встановлено, що відповідач є фізично здоровою, працевлаштованою особою, інших осіб на утриманні не має.
Враховуючи місячний розмір заробітної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/6 частки від його місячного доходу, що відповідає критеріям розумності та справедливості.
Будь-яких доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина в установленому судом розмірі відповідачем суду не надано.
 
На момент розгляду справи судом першої інстанції відповідач не надав суду доказів призначення саме його опікуном ОСОБА_3 , відтак, за судовим рішенням у цивільній справі №361/1949/19 від 11 листопада 2019 року опікуном продовжує бути мати повнолітнього.
Посилання  відповідачем на неможливість вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини до набрання законної сили рішенням суду у справі про зміну опікуна повнолітнього ОСОБА_3 не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки призначення відповідача опікуном  повнолітнього сина не вплине на факт не надання ним матеріальної допомоги на утримання непрацездатного сина з моменту встановлення йому інвалідності, який по теперішній час перебуває на утриманні матері - позивача у справі.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.     
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381-384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу адвоката Омельчука Сергія Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 рокузалишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 липня  2020 року.
            Суддя-доповідач                                        Судді: