П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 вересня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/100/19
Провадження № 11-151заі20                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С., 
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправними дій, рішення, зобов`язання вчинити дії
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2020 року (судді Олендер І. Я., Бившева Л. І., Гончарова І. А., Шипуліна Т. М., Ханова Р. Ф.),
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВККС про визнання протиправними дій відповідача щодо недопущення ОСОБА_1   до закінчення тестування морально-психологічних якостей і загальних здібностей у межах оголошеного 2 серпня 2018 року конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду; зобов`язання вчинити дії щодо закінчення тестування; визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 у частині рейтингових результатів ОСОБА_1 щодо практичного завдання на етапі іспиту, відмови в допуску до другого етапу іспиту.
Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2019 року визнано неповажними наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, позовну заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи повернуто позивачу.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019  року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2019 року в частині повернення  ОСОБА_1 позовної заяви щодо позовних вимог про: 
- визнання протиправною відмови Комісії від 29 січня 2019 року надати ОСОБА_1 копії зошитів для виконання практичних завдань 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали за виконання практичного завдання, та зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 вказані копії зошитів; 
- визнання протиправним рішення Комісії від 29 січня 2019 року про відмову переглянути у пленарному складі рішення щодо результатів виконаного  ОСОБА_1 практичного завдання під час іспиту в межах оголошеного 2 серпня 2018 року конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду шляхом порівняння виконаного практичного завдання з виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали; 
- зобов`язання ВККС у пленарному складі переглянути рішення щодо результатів виконаного позивачем практичного завдання під час іспиту в межах оголошеного 2 серпня 2018 року конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду шляхом порівняння виконаного практичного завдання з виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, та ухвалити рішення про відповідність виконаного ОСОБА_1 практичного завдання вимогам статті 315 Господарського процесуального кодексу України. 
Справу № 9901/100/19 у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В іншій частині ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2019 року залишено без змін.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 26 грудня 2018 року він направив заяву до ВККС, де просив, зокрема, надати копії практичних завдань 16  учасників конкурсу, які отримали найвищі бали. 
29 січня 2019 ВККС відмовила в наданні копій зошитів для практичних завдань, оскільки такі включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Однак, на думку позивача, це не відповідає приписам частини другої статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) у частині зобов`язання забезпечити прозорість іспиту.
Крім того, 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ВККС, у якій вимагав переглянути у пленарному складі за його участю рішення щодо результатів іспиту в частині виконаного ним практичного завдання у межах оголошеного  2 серпня 2018 року конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, шляхом порівняння виконаного практичного завдання з виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, за об`єктивним критерієм щодо застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Однак відповідачем 29 січня 2019 року прийнято рішення, яким протиправно відмовлено у перегляді рішення ВККС щодо результатів виконаного ним практичного завдання. Вказане рішення суперечить частині другій статті 88 Закону № 1402-VIII, оскільки відмова у перегляді фактично дорівнює ігноруванню його заяви, є відмовою відповідача від виконання своєї функції і вказує на свавільне розпорядження своїми повноваженнями. Зазначене рішення не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та порушує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у частині гарантії права на справедливий судовий розгляд, оскільки ВККС, маючи повноваження на перегляд у пленарному складі свого рішення, діє як «суд» і мала забезпечити дотримання всіх вимог справедливого розгляду.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 2 березня 2020 року в задоволенні позову відмовив.
Не погодившись із такими висновками суду першої інстанції,  ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення цього суду та ухвалити нове - про задоволення позову.
Скарга мотивована неправильним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та упередженістю суду, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
На думку  ОСОБА_1 , відмова ВККС у наданні копій практичних завдань 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, не відповідає приписам частини другої статті 88 Закону №1402-VIII у частині зобов`язання забезпечити прозорість іспиту.
До того ж, на думку позивача, Комісія рішенням від 29 січня 2019 року протиправно відмовила у перегляді рішення ВККС від 20 грудня 2018 року щодо результатів виконаного ним практичного завдання, що суперечить частині другій статті 88 Закону № 1402-VIII, адже відмова у перегляді фактично дорівнює ігноруванню його заяви, є відмовою відповідача від виконання своєї функції і вказує на свавільне розпорядження своїми повноваженнями. 
На час розгляду справи відзив від відповідача не надійшов.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення аналогічні наведеним в апеляційній скарзі доводам.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати. 
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням ВККС від 2 серпня 2018 року № 98/зп-17 оголошено конкурс на зайняття 78 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, серед них 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
ОСОБА_1 подав до Комісії письмову заяву про участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, проведення кваліфікаційного оцінювання стосовно нього, а також інші необхідні документи та за рішенням ВККС допущений до участі у конкурсі.
Згідно з рішенням від 18 жовтня 2018 року № 231/вс-18 Комісія визначила дати проведення іспиту як першого етапу кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а саме: 12 листопада 2018 року - складення анонімного письмового тестування; 14 листопада 2018 року - виконання практичного завдання.
12 листопада 2018 року позивач склав анонімне письмове тестування, за яке отримав 75,75 бала, та був допущений до виконання практичного завдання.
14 листопада 2018 року позивач виконав практичне завдання, за підсумками якого отримав 76,5 бала. Загальна кількість балів ОСОБА_1 за іспит становила 152,25 і була більшою мінімально допустимого бала за іспит (126).
Відповідно до пункту 14 Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням ВККС від 4 листопада 2016 року № 144/зп-16 (у редакції рішення від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18; далі - Порядок), до другого етапу кваліфікаційного оцінювання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал іспиту (у разі набрання мінімально допустимого і більшого бала анонімного письмового тестування) у кількості, що є втричі більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс, за умови набрання мінімально допустимого бала і більшого бала за іспит.
Кількість учасників конкурсу була втричі більшою від кількості вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на які оголошено конкурс, - 48. Бал іспиту учасника, позивача у справі, який займає 53 позицію у рейтингу результатів іспиту, становив 152,25.
Оскільки набрана позивачем кількість балів (152,25) не дозволила йому увійти до рейтингового списку учасників іспиту, рішенням Комісії від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 йому відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнано таким, що не склав іспиту, не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, та припинено участь у конкурсі.
26 грудня 2018 року позивач звернувся до ВККС із заявою про перегляд рішення про визначення результату практичного завдання, яку він мотивував необхідністю порівняння виконаного ним практичного завдання з виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, за об`єктивним критерієм щодо застосування практики ЄСПЛ. Позивач також подав заяву про надання копій практичних завдань 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали.
Рішенням Комісії від 29 січня 2019 року № 130/вс-19 позивачу відмовлено в перегляді рішення ВККС від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 щодо результатів виконаного практичного завдання у межах кваліфікаційного оцінювання кандидатів на зайняття вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Приймаючи вказане рішення, ВККС виходила з того, що остаточний результат виконаного  ОСОБА_1 практичного завдання визначений спеціальним програмним комплексом на підставі оцінок членів Комісії з урахуванням правил, встановлених Порядком, а підстав для перегляду рішення Комісії від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 про затвердження таких результатів не встановлено.
Листом від 29 січня 2019 року Комісія відмовила ОСОБА_1 у наданні копій зошитів практичних завдань 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, оскільки відповідно до наказу голови ВККСУ від 5 квітня 2017 року № 24 інформацію, що міститься у зошитах для виконання практичних завдань, включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію Комісії.
Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Законом № 1402-VIII визначено організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні.
Частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що ВККС є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
Конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується ВККС (частини перша та друга статті 79 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частин дев`ятої, дванадцятої статті 79 Закону № 1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання. Конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні учасника конкурсу, який має вищу позицію за рейтингом.
Проведення кваліфікаційного оцінювання є виключним повноваженням ВККС (пункт 7 частини першої статті 95 Закону № 1402-VIII).
За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішенням Комісії від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).
Рішенням Комісії від 4 листопада 2016 року затверджено Порядок.
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі (пункт 1 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
Суд першої інстанції встановив, що рішенням ВККС від 2 серпня 2018 року № 98/зп-17 оголошено конкурс на зайняття 78 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, серед яких 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
ОСОБА_1 подав до Комісії письмову заяву про участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, проведення кваліфікаційного оцінювання стосовно нього, а також інші необхідні документи та згідно з рішенням ВККС допущений до участі у конкурсі.
Згідно з рішенням від 18 жовтня 2018 року № 231/вс-18 Комісія визначила дати проведення іспиту як першого етапу кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а саме: 12 листопада 2018 року - складення анонімного письмового тестування; 14 листопада 2018 року - виконання практичного завдання.
На підставі частин першої, другої та десятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.
Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Комісія зобов`язана забезпечити прозорість іспиту.
За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді ВККС ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.
Відповідно до пункту 1 Порядку іспит - це встановлений Законом № 1402-VІІІ етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/або кандидата на посаду судді.
Іспит проводиться Комісією з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (пункт 2 Порядку).
Згідно з пунктами 15-18 розділу V Порядку мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування або практичного завдання встановлюється окремо для кожного іспиту. Максимальна кількість балів, яку може отримати учасник іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування, становить 90 балів. Максимальна кількість балів, яку може отримати учасник іспиту за результатами виконання практичного завдання, - 120 балів. Загальним результатом складення іспиту є сума балів, отриманих учасником іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.
Як установив суд першої інстанції, 12 листопада 2018 року позивач склав анонімне письмове тестування, за яке отримав 75,75 бала, та був допущений до виконання практичного завдання.
14 листопада 2018 року позивач виконав практичне завдання, за підсумками якого отримав 76,5 бала. Загальна кількість балів ОСОБА_1 за іспит становила 152,25 і була більшою мінімально допустимого бала за іспит (126). 
Відповідно до пункту 14 розділу V Порядку мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування, практичного завдання та іспиту визначається на основі рейтингу учасників з урахуванням кількості посад суддів, на які оголошено конкурс. Мінімально допустимі бали встановлюються Комісією до початку іспиту.
Рейтинг стадій іспиту (анонімного письмового тестування, практичного завдання) та іспиту формується відповідно до кількості набраних учасниками балів (від більшого до меншого), де кожному учаснику визначається окрема позиція. За результатами складання анонімного письмового тестування до виконання практичного завдання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал у кількості, яка є вчетверо більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс.
Учасники, які не набрали мінімально допустимого бала анонімного письмового тестування, визнаються такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, незалежно від результату другої стадії іспиту (за наявності), і припиняють участь у конкурсі.
Мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування, практичного завдання становить 60 відсотків від максимально можливого бала за відповідну стадію іспиту, якщо рішенням Комісії не встановлено більший мінімально допустимий бал.
Мінімально допустимий бал за виконання практичного завдання встановлюється з метою визначення мінімально допустимого бала іспиту. До другого етапу кваліфікаційного оцінювання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал іспиту (у разі набрання мінімально допустимого і більшого бала анонімного письмового тестування) у кількості, що є втричі більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс, за умови набрання мінімально допустимого і більшого бала за іспит.
Мінімально допустимий бал іспиту є сумою мінімально допустимих балів його стадій і становить 60 відсотків від максимально можливого бала за іспит, якщо рішенням Комісії не встановлено більший мінімально допустимий бал іспиту.
Якщо двоє і більше учасників набрали однакові бали за анонімне письмове тестування або іспит, то для подальшої участі у кваліфікаційному оцінюванні допускаються усі такі учасники. У такому разі кількість учасників, які допускаються до виконання практичного завдання або другого етапу кваліфікаційного оцінювання, може збільшитись відповідно до кількості учасників, які мають однакові результати.
Як установлено матеріалами справи та з`ясовано судом, кількість учасників конкурсу була втричі більшою від кількості вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на які оголошено конкурс, - 48. Бал іспиту учасника, позивача у справі, який займає 53 позицію у рейтингу результатів спиту, становив 152,25.
Рішенням від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 Комісія затвердила рейтингові результати складеного 12 та 14 листопада 2018 року іспиту під час кваліфікаційного оцінювання у межах процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Відповідно до  витягу з додатку 3 до цього рішення ОСОБА_1 отримав за тестування 75,75 бала, за практичне завдання - 76,5 бала, загальна кількість балів - 152,25, позиція у рейтингу - 53, у зв'язку із чим  ОСОБА_1 відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведена співбесіди», визнано таким, що не склав іспиту, не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду, та припинено його участь в оголошеному 2 серпня 2018 року конкурсі на зайняття 16 вакантних посад судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (додаток 5 до цього рішення).
Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності з 5 серпня 2018 року, доповнено частину другу статті 85 Закону № 1402-VІІІ після абзацу третього новим абзацом такого змісту: «Вища кваліфікаційна комісія суддів України у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання».
15 січня 2019 року до Комісії надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Комісії щодо затвердження результатів виконаного практичного завдання.
Рішенням Комісії від 29 січня 2019 року № 130/вс-19 за наслідками проведеного пленарного засідання відмовлено ОСОБА_1 у перегляді рішення Комісії від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18.
ОСОБА_1 вважає, що ВККС у рішенні від 29 січня 2019 року № 130/вс-19 відмовила йому в перегляді прийнятого щодо нього рішення лише з формальних підстав, не здійснивши перегляду методики і правильності оцінювання його роботи по суті.
Разом з цим, аналізуючи положення абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону № 1402-VIIІ про можливість перегляду ВККС у пленарному складі рішень, прийнятих палатою чи колегією щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана норма встановлює право, а не обов`язок ВККС на здійснення такого перегляду.
Зокрема, перегляд Комісією у пленарному складі рішень, прийнятих палатою чи колегією ВККС щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання може відбуватися за наявності певних обставин, що об`єктивно свідчать про необґрунтованість установленого результату виконаного практичного завдання, зокрема порушення порядку перевірки виконаного учасником іспиту практичного завдання, встановлення помилок у спеціальному програмному забезпеченні, що надавали можливість ідентифікувати автора роботи, тощо.
Отже, саме собою звернення ОСОБА_1 до ВККС із заявою про перегляд рішення Комісії від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 у частині затвердження результатів виконаного ним практичного завдання не є безумовною підставою для здійснення відповідачем перегляду результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання. 
В оскаржуваному рішенні Комісія зазначила, що підстав для перегляду рішення ВККС від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 про затвердження результатів виконаного учасником іспиту ОСОБА_1 14 листопада 2018 року практичного завдання не встановлено, оскільки вказане практичне завдання перевірено відповідно до Порядку, а саме шляхом використання спеціального програмного забезпечення, в якому на момент оцінювання та перевірки неможливо ідентифікувати автора роботи, остаточний же результат виконаного  ОСОБА_1 практичного завдання визначений спеціальним програмним комплексом на підставі оцінок членів Комісії шляхом проставлення середнього арифметичного бала з округленням до найближчого цілого числа або числа з коефіцієнтом 0,5.
Таким чином, здійснюючи свої дискреційні повноваження, визначені абзацом четвертим частини другої статті 85 Закону № 1402-VIIІ, ВККС не встановила підстав для перегляду рішення ВККС від 20 грудня 2018 року № 322/зп-18 про затвердження результатів виконаного учасником іспиту ОСОБА_1 14 листопада 2018 року практичного завдання та прийняла рішення від 29 січня  2019 року № 130/вс-19, яким відмовила ОСОБА_1 у перегляді прийнятого щодо нього рішення № 322/зп-18.
З матеріалів справи вбачається, що рішення Комісії від 29 січня 2019 року № 130/вс-19 підписане повноважним складом ВККС та всіма її 12 членами, які брали участь у його ухваленні.
Доводи ОСОБА_1 про неправомірне ненадання ВККС копії практичних робіт інших учасників конкурсу теж не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.
Згідно із частиною четвертою статті 84 Закону №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді (кандидата на посаду судді), який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб.
Відповідно до пункту 6 розділу І «Загальні положення» Порядку об`єктивність проведення іспиту забезпечується його прозорістю, конфіденційністю тестових запитань і практичних завдань, єдиною методикою встановлення його результатів, рівністю умов доступу до інформації про його процедуру, місце, час і тривалість проведення тощо.
Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, зазначених вище вимог відповідачем було дотримано, зокрема і в частині забезпечення прозорості іспиту, на недотриманні чого наполягає позивач, оскільки іспит (тестування та виконання практичного завдання) у межах конкурсу, в якому він брав участь, проводився в такий спосіб, за якого ОСОБА_1 чи будь-яка особа були здатні (за допомогою певних засобів: оприлюднення правил, положень; письмові, електронні повідомлення/оголошення/роз`яснення; інформація на офіційному вебсайті, в мережі «Інтернет»; відеотрансляція у мережі «Інтернет» тощо) побачити діяльність відповідача при проведенні іспиту наскрізь, тобто розуміючи усі внутрішні процеси, що впливають на процедуру, спосіб, місце, час, тривалість, вид та строки як проведення іспиту, так і прийняття рішення в межах проведення конкурсних процедур.
Отже, ненадання копій зошитів з виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, жодним чином не порушує не тільки приписів частини четвертої статті 84 Закону №1402-VIII у частині забезпечення прозорості іспиту, а й прав самого позивача.
Крім того, слід зазначити, що така відмова очевидно мала легітимну мету, а саме забезпечення об`єктивності проведення іспиту шляхом конфіденційності виконаних практичних завдань, до того ж вмотивована наявністю наказу голови ВККС від 5 квітня 2017 року  № 24 «Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Вищій кваліфікаційній комісії України», згідно з яким інформацію, що міститься у зошитах для виконання практичних завдань, які сформовані, зокрема, у межах проведення кваліфікаційного оцінювання, віднесено до відомостей, що становлять службову інформацію.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про те, що, приймаючи оскаржуване рішення, ВККС діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин і належним наданням їм оцінки.
Крім того, суд обґрунтовано зазначив, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ВККС у пленарному складі переглянути рішення щодо результатів виконаного позивачем практичного завдання під час іспиту в межах оголошеного 2 серпня 2018 року конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду шляхом порівняння виконаного практичного завдання з виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, та ухвалення рішення про відповідність виконаного ОСОБА_1 практичного завдання вимогам статті 315 Господарського процесуального кодексу України є похідними від позовних вимог про визнання протиправною відмови Комісії від 29 січня 2019 року надати ОСОБА_1 копії зошитів для виконання практичних завдань 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали за виконання практичного завдання, та зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 вказані копії зошитів; визнання протиправним рішення Комісії від 29 січня 2019 року щодо відмови переглянути у пленарному складі рішення щодо результатів виконаного ОСОБА_1 практичного завдання під час іспиту в межах оголошеного 2 серпня 2018 року конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду шляхом порівняння виконаного практичного завдання із виконаними практичними завданнями 16 учасників конкурсу, які отримали найвищі бали, то підстав для їхнього  задоволення також немає.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову зроблені за повного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, відповідають установленим судом обставинам та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення,                              а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 
2020 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від  2 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | Н. О. Антонюк | Л. М. Лобойко |
| Т. О. Анцупова | Н. П. Лященко |
| С. В. Бакуліна | В. В. Пророк |
| В. В. Британчук | Л. І. Рогач |
| Ю. Л. Власов | О. М. Ситнік |
| М. І. Гриців | О. С. Ткачук |
| Д. А. Гудима | В. Ю. Уркевич |
| Ж. М. Єленіна | О. Г. Яновська |
| О. С. Золотніков | |