У Х В А Л А 
Іменем України
15 липня 2020 року
м. Київ
справа № 0907/2-1865/2011
провадження № 61-9403ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу                               Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2020 року та постанову                              Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересовані особи:                   Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби                             Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                                                       (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 , про визнання неправомірними дій в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 04 березня 2014 року,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року АТ «УкрСиббанк» подало до суду скаргу на дії державного виконавця МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в                             Івано-Франківській області.
В обґрунтування скарги зазначили, що 04 березня 2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ була винесена постанова про повернення на підставі ч. 1 ст. 48, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого документу - виконавчого листа №0907/2-1865/2011, виданого Івано-Франківським міським судом 23 вересня 2013 року у зв`язку з поновлення строку на апеляційне оскарження на підставі ухвали від 08 липня 2013 року у справі №344/13324/13, яка не стосується виконавчого листа №0907/2-1865/2011.

Скаржник зазначав, що жодні процесуальні документи стосовно даного виконавчого провадження на адресу банку не надходили, про наявність оскаржуваної постанови стягувачу стало відомо тільки 10 вересня 2019 року з автоматизованої системи виконавчого провадження.
Того ж дня банк направив скаргу на бездіяльність державного виконавця до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, із відповіді на яку вбачається, що провести перевірку зазначеного виконавчого провадження не вбачається можливим у зв`язку з його знищенням; повторно виконавчий лист на виконання до Івано-Франківського МВ ДВС не надходив.
Банк звертався також із скаргами до УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, однак йому також було роз`яснено, що на даний час матеріали виконавчого провадження знищено.
Разом з тим, рішення суду по справі №0907/2-1865/2011 не виконано, боржниками борг не повернуто.
З огляду на викладене просили визнати неправомірними дії державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа ВП №40482700 від 04 березня 2014 року; скасувати постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області                      від 04 березня 2014 року про повернення виконавчого документа ВП №40482700.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2020 року, яку залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду                              від 18 травня 2020 року, скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.
Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 04 березня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №40482700. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що державним виконавцем прийнята постанова без належного дослідження ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2013 року, оскільки такою поновлено строк на апеляційне оскарження рішення по справі №344/13324/13, а виконавчий лист видано на виконання рішення                                          по справі №0907/2-1865/2011. 
22 червня 2020 року, засобами поштового зв`язку,  до Верховного Суду подана касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду                від 19 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги. 
Касаційна скарга подана в межах процесуального строку на касаційне оскарження відповідно до статті 390 ЦПК України з урахуванням вимог підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку  з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Касаційна скарга мотивована тим, що судом не повідомлено належним чином всіх учасників справи та  неправомірно розглянуто справу за відсутності сторін, що позбавило скаржника в повній мірі викласти свої заперечення щодо скарги, оскільки вважав, що у зв`язку з оголошеним карантину розгляд справи буде відкладено.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судом встановлено, як на підставу винесення постанови від 04 березня                        2014 року про повернення виконавчого листа №0907/2-1865/2011, виданого                  23 вересня 2013 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 258 665,62 грн. заборгованості, державним виконавцем зазначено поновлення строку на апеляційне оскарження згідно ухвали №344/13324/13 від 08 листопада 2013 року .
Разом з тим, згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду                                  від 15 жовтня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2013 року дані процесуальні документи було винесено у справі №344/13324/13 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УукрСиббанк»,                     ОСОБА_2 про припинення Договору поруки від 16 липня 2008 року, тоді як виконавчий лист видано у справі №0907/2-1865/2011.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2012 року у справі №0907/2-1865/2011 ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2013 року визнано неподаною та повернуто.
Колегія суддів вважає, що обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови з наведених підстав «згідно ухвали №344/13324/13 від 08 листопада 2013 року строк на апеляційне оскарження поновлено» та повернення виконавчого документу №0907/2-1865/2011 до органу, який його видав, оскільки розгляд даної справи в апеляційному порядку не відбувався.
Крім того, постановою державного виконавця від 04 березня 2014 року було також повернуто до суду виконавчий лист №0907/2-1865/2011 від 23 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк»                   1 258 665,62 грн. заборгованості (ВП №40482772) з підстав поновлення строку на апеляційне оскарження згідно ухвали №344/13324/13 від 08 листопада                         2013 року.
Однак, відповідно до заяви головного державного виконавця                                            Івано-Франківського МВ ДВС Батіг В.В. від 21 вересня 2018 року про повернення виконавчого листа як помилково направленого на адресу суду такий направлено до ДВС.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, зазначений Закон встановлював обов`язок виконавчої служби щодо повернення виконавчого листа до суду у випадку прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ.
Колегія суддів вважає, що судами вірно застосовані вищезазначені норми матеріального права.
Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків.
Доводи касаційної скарги про те, що судом неправомірно розглянуто скаргу на дії державного виконавця під час карантину, за його відсутності під час карантину, і він не зміг ознайомитися з матеріалами справи та викласти свою позицію, є необґрунтованими та спростовуються судом апеляційного інстанції 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги спростовані судом апеляційного суду та надано їм правову оцінку, а тому касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу  Івано-Франківського міського суду від 19 березня                   2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересовані особи:Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                                                       (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 , про визнання неправомірними дій в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 04 березня 2014 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                       В. М. Сімоненко
 
                                                                                                     С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                    Є. В. Петров