ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/441/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                   Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                         Мєзєнцева Є.І., Федотова І.В.
          за участю секретаря                                                   Муханькової Т.В.          
                                                  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                    В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій щодо відмови у внесенні змін до наказу про звільнення №356 о/с від 15.12.2017 року в частині формулювання підстави звільнення зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) протиправними; зобов`язання відповідача внести зміни до наказу про звільнення №356 о/с від 15.12.2017 року в частині формулювання підстави звільнення позивача зі служби в поліції, вказавши замість п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) належну причину звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 12.01.2010 по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 15.12.2017 року – в Національній поліції України, що підтверджується трудовою книжкою  серії НОМЕР_1 .
11.12.2017 року позивачем було подано начальнику Головному управління Національної поліції в Черкаській області рапорт про звільнення його 15.12.2017 року відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». В рапорті зазначено, що від проходження ВЛК відмовляється.
15.12.2017 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області №356 о/с позивача було звільнени зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно постанови №73 від 20.12.2017 року Медичної (військово-лікарської) комісії державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції.
28.12.2017 року згідно довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №875566 позивачу було встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.
16.12.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив змінити наказ Головного управління Пенсійного фонду України №356 о/с від 15.12.2017 року в частині формулювання підстав звільнення, вказавши замість за п. 7 (власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» належну причину за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Листом №В-323/12/13/01-2020 від 14.01.2020 року відповідач відмовив позивачу у внесенні змін до наказу про звільнення. В обґрунтування відмови зазначено, що позивач був звільнений за служби за власним бажанням згідно поданого ним рапорту і після звільнення позивача зі служби трудові відносини між позивачем та відповідачем відсутні, тому і відсутні правові підстави для внесення будь-яких змін до наказу про звільнення.
Позивач, не погоджуючись з вказаними діями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Частина 1 ст. 47 Закону № 580-VIII визначає, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, а відповідно до частини 1 статті 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Отже, ст. 77 Закону № 580-VIII встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України, при цьому, підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.
Зі змісту наказу  від 15.12.2017 року №356 о/с вбачається, що позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 (далі іменується - Закон України №580-VIII).
За приписами частини 2 статті 77 Закону України №580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
У даному випадку колегія суддів погоджується, що на момент винесення наказу від 15.12.2017 року №356 о/с існувала лише одна підстава для звільнення позивача - за власним бажанням на підставі поданого позивачем рапорту (пункт 7).
На виконання вказаних вище норм закону та на підставі рапорту позивача від 11.12.2017 року, відповідачем винесено наказ із зазначенням дати звільнення – 15.12.2017 року.
Як вбачається з матеріалів справи, у день видання наказу про звільнення ( 15.12.2017 року) позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому направлення на військово-лікарську комісію для встановлення причинного зв`язку захворювання на час фактичного звільнення з поліції.
20.12.2017 року Медичною (військово-лікарської) комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» було прийнято постанову №73 від 20.12.2017 року, у якій зазначено, що  захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції.
Колегія суддів зазначає, що дана постанова була видана 20.12.2017 року, тобто після звільнення позивача зі служби в поліції на підставі наказу від 15.12.2017 року №356 о/с.
Доводи апелянта про те, що відповідач зобов`язаний внести зміни до наказу в частині формулювання підстави для звільнення: не за пунктом 7 (за власним бажанням), а за пунктом 2 (через хворобу), у зв`язку з отриманням постанову №73 від 20.12.2017 року, є помилковим.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Отже, звільнення поліцейського зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII можливе лише за наявності рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Відповідно до частини дев`ятої статті 95 Закону України №580-VIII, поліцейські зобов`язані щороку проходити комплексний медичний огляд (диспансеризацію), а за необхідності - цільові медичні огляди, психофізіологічні обстеження і тестування в порядку, визначеному Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України "Про Національну поліцію", частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 21 Закону України "Про Національну гвардію України", статті 70 "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, Міністерством внутрішніх справ України винесено наказ "Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС" від 03.04.2017 №285 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 р. за № 559/30427) (далі іменується - Положення №285).
Згідно п. 1 розділу VI "Проведення лікарської експертизи поліцейським" Положення №285, лікарська експертиза поліцейським здійснюється в порядку та з урахуванням вимог, зазначених у розділі III цього Положення.
Пунктом 8 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285 передбачено, що особи, що проходять медичний огляд, надають лікарям - членам ВЛК оригінал документа, що посвідчує особу (паспорт, службове посвідчення, військовий квиток чи приписне свідоцтво).
Перед медичним оглядом проводяться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітини, електрокардіографія, загальні аналізи крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс (реакція Вассермана), гепатити В, С та ВIЛ-інфікування, для осіб старше 40 років - вимірювання рівня внутрішньоочного тиску (пункт 9).
Згідно п. 15 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285, у разі виникнення необхідності уточнення діагнозу захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) чи їх наслідків ВЛК може запропонувати особі, що проходить лікарську (військово-лікарську) експертизу, амбулаторне або стаціонарне обстеження в закладах охорони здоров`я МВС.
У випадках, коли проведення необхідного дослідження стану здоров`я у закладах охорони здоров`я МВС неможливе, стаціонарне або амбулаторне обстеження може проводитись у інших закладах охорони здоров`я (за їх згодою).
За правилами пункту 16 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285, до направлення ВЛК на стаціонарне обстеження додається Акт дослідження стану здоров`я (далі - Акт дослідження) (додаток 5). Після проведеного обстеження заповнений Акт дослідження завіряється підписами начальника закладу охорони здоров`я і лікаря, що проводив обстеження, та скріплюється печаткою цього закладу. Акт дослідження розглядається з урахуванням усіх даних про стан здоров`я і фізичного розвитку та є додатковим матеріалом при прийнятті остаточного експертного рішення ВЛК щодо придатності особи до служби або навчання.
Пунктом 19 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285 передбачено, що постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.
Про прийняте рішення ВЛК інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командира військової частини (пункт 19).
Наведені норми свідчать, що Довідка (додаток 10) або Свідоцтво про хворобу виносяться саме на час фактичного огляду особи.
Враховуючи викладене рішення ВЛК про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати звільненню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 817/1670/17.
Судом першої інстанції у даному випадку вірно зазначено, що з моменту подання до відповідача рапорту про звільнення (11.12.2017 року) та до моменту винесення наказу про звільнення (15.12.2017 року) позивач жодним чином не звертався до відповідача із заявами, рапортами, листами тощо, з проханням не розглядати поданий ним раніше рапорт.
Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що отримання свідоцтва ВЛК про непридатність до служби після винесення наказу про звільнення є підставою для внесення змін до наказу в порядку пункту 13 розділу VI "Проведення лікарської експертизи поліцейським" Положення №285, оскільки відповідно до пункту 13 розділу VI "Проведення лікарської експертизи поліцейським" Положення №285, колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень).
У такому випадку вони звертаються до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання. Перегляд раніше прийнятої постанови ВЛК проводиться за заявою колишнього поліцейського, колишньої особи рядового чи начальницького складу.
Дана норма Положення №285 стосується права колишнього поліцейського ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань.
У даному ж випадку позивачем не ініціювалося питання щодо визначення його стану здоров`я (в частині придатності до служби) на момент звільнення.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що після звільнення зі служби встановлення факту непридатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, жодним чином не впливає на формулювання підстав для звільнення, що зазначені у наказі, що винесений до отримання відповідного Свідоцтва про хворобу.
Зважаючи на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не встановлено.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто, прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                    Є.В. Чаку

          Судді:                                                                        Є.І. Мєзєнцев

                                                                                           І.В. Федотов