Єдиний унікальний номер 229/7857/19 
Номер провадження 22-ц/804/2619/20        

Єдиний унікальний номер 229/7857/19                                       Головуючий у 1 інстанції Грубник О.М.
Номер провадження 22-ц/804/2619/20                                                                  Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року                                                                                                           м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                                           Агєєва О.В.
суддів:                                                                     Мальованого Ю.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання                         Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 229/7857/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року (суддя першої інстанції Грубник О.М.), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року, позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з даним позовом до Дружківського міського суду Донецької області, в якому зазначив, що 13 червня 2017 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі  6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач  підтвердив свою згоду на те, що  підписана заява разом  з Умовами  та правилами надання  банківських послуг,  Правилами користування  платіжною карткою та Тарифами  банку, які викладені  на банківському сайті http://privatbank.ua/tems/pages/70/, складає між ним та банком договір, що  підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» цілком виконав  зобов`язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надавав  грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та  відсотками. ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_3 помер. Статтею 1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.  Частиною  3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті  ОСОБА_3 . Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст.1281 ЦК України). 26.06.2018 року позивач направив претензію кредитора до Дружківської державної  нотаріальної контори. 03 липня 2018 року позивач отримав від нотаріальної контори відповідь. У ній було вказано, що після смерті  ОСОБА_3 з заявами про прийняття або відмову від спадщини спадкоємці не звертались. Спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 15 серпня 2019 року до відповідачів було направлено лист-претензію. Станом на 26.10.2016 року  заборгованість  за простроченим тілом кредиту  складає 5971,43 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 26 жовтня 2016 року у сумі 5971,43 грн.
17 червня 2020 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неналежним дослідженням доказів, неповним та не всебічним встановленням обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Суд не дослідив належним чином докази по справі, неправильно встановив обставини справи (щодо суми кредиту, процентної ставки, строку кредитування). З умов підписаної позичальником заяви чітко вбачається факт отримання кредитної картки, а також вид картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; валюта кредитування - гривня; базова відсоткова ставка - 3 % на місяць (36 % річних).
Крім цього, підписавши заяву, Позичальник особистим підписом засвідчив, що “Я згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді ”.
З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
На підставі вказаної заяви позичальнику відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” № НОМЕР_1 з початковим кредитним лімітом 0,00 грн., який змінювався. Наприклад. 01.11.2013 кредитний ліміт було встановлено на рівні 6000,00 грн.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався згодою Позичальника, засвідчену підписом у заяві: “...Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати суму кредитного ліміту... ”, а також п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про. укладення сторонами кредитного договору.
Крім цього, позичальник звертався до Банку задля перевипуску кредитної картки, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив активно користуватися.
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Позичальника, довідками Банк про видані картки та про зміну умов кредитування.
Банк своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, розмір заявленої суми обґрунтований. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону. Натомість відповідачі не довели, що вони не проживали постійно разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що спадкового майна за померлим позичальником немає, або воно є меншою вартістю, ніж заявлені кредитором спадкодавця вимоги.
Крім цього, суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не звернув уваги на те, що сума заборгованості за процентами взагалі до стягнення Банком не заявлялась. Заявлена до стягнення сума заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 13.06.2007 року становить 5971.43 грн. і складається лише з простроченого тіла кредиту. 
Вважають, що суд першої інстанції, всупереч ст. 1054 ЦК України, безпідставно звільнив відповідачів (спадкоємців) від відповідальності щодо погашення заборгованості, що входить до складу спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

10 серпня 2020 року від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшла заява, в якій вона просить при вирішенні питання про стягнення боргу з неї по кредитному договору застосувати строк позовної давності.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 13.06.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.19).
Згідно із заявою банк надав ОСОБА_3 строковий кредит у розмірі 2913,0 грн. з 13.06.2007 року по 10.04.2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків … (а.с11).
Згідно із заявою, позичальнику видано платіжну картку Кредитка «Універсальна». 
До позовної заяви також долучено Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника (а.с.12-45).
Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є відповідачі ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 (син), які фактично прийняли спадщину за законом, оскільки на день смерті спадкодавця були зареєстровані та мешкали з померлим за одною адресою:  АДРЕСА_1 (а.с.46-48).
30.04.2018 року за місцем відкриття спадщини до Дружківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області банком направлено претензію кредитора до спадкоємців боржника ОСОБА_3 з проханням включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу (а.с.56).
Листом від 03.07.2018 року № 606/02-14 Дружківська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що при зверненні спадкоємців банк буде сповіщений про наявність заборгованості (а.с.50).
З матеріалів спадкової справи слідує, що відповідачі не отримували свідоцтва про право власності за законом.
06.08.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачам листи-претензії, в якому повідомив останніх про те, що зобов`язання позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 13.06.2007 року виконаний не в повному обсязі, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 5971 грн. 43 коп., яка підлягає сплаті спадкоємцями позичальника (а.с.49, 50).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н отримав картки: № НОМЕР_1 , яка має термін дії з 13.06.2007 року до 04/09 року; № НОМЕР_2 , яка має термін дії з 13.04.2007 року до 05/12 року; № НОМЕР_3 , яка має термін дії з 14.07.2012 року до 02/16 року; № НОМЕР_4 , яка має термін дії з 18.05.2013 року до 08/16 року; № НОМЕР_5 , яка має термін дії з 13.05.2013 року до 05/17 року; № НОМЕР_6 , яка має термін дії з 31.10.2013 року до 06/17 року (а.с.134).
Відповідно інформації на запит суду державного нотаріуса Дружківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було заведено спадкову справу №50/2017 за претензією АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого, яка була зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів за №248-16 від 23.03.2017р.  Заяв від інших спадкоємців за законом чи заповітом не надходило, свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавалось (а.с.90).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.
При цьому суд першої інстанції послався на ст.1055 ЦК України, згідно якої кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. А відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим матеріали справи не містять підтверджень, що позичальником ОСОБА_3 було зрозуміло і підписано саме ті Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Витяг з Тарифів та Витяг з Умов підписаний ОСОБА_3 , який повинен був бути підписаний разом заявою-анкетою про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку в матеріалах справи відсутній. Справа не містить інформації, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_3 кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати комісії і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.
Суд при цьому послався на позицію Великої палати Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року по аналогічній справі №342/180/17.

Колегія суддів не може повністю погодитись з даним висновком суду першої інстанції, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та такими, що не відповідають нормам матеріального права. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між позивачем та померлим ОСОБА_3 .
Так, згідно заяви позичальника банк надав ОСОБА_3 строковий кредит у розмірі 2913,0 грн. з 13.06.2007 року по 10.04.2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків … (а.с11).
Позичальнику видано платіжну картку Кредитка «Універсальна». В заяві встановлено базу відсоткову ставку за кредитом у розмірі 3% на місяць (хоча суд в рішенні помилково зазначив що відсоткова ставка в заяві відсутня). 
Заява підписана позичальником ОСОБА_3 , чим  підтверджено факт отримання кредитної картки та ПІН-коду до неї. Крім цього позичальник засвідчив, що він згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він з даними Умовами та Правилами ознайомився і згоден з ними.
Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що з  моменту підписання ОСОБА_3 заяви позичальника, між банком та останнім був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

В судовому засіданні також встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що позичальнику ( ОСОБА_3 ) за договором було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_7 початковим кредитним лімітом 0,00 грн., який неодноразово змінювався і остаточно, з 01.11.2013 року, кредитний ліміт встановлено на рівні 6000 грн. (а.с.105).
Позичальник ОСОБА_3 після отримання картки добровільно здійснив дії, щодо проведення її активації, активно користувався карткою, а також отримував кредитні кошти згідно встановленого ліміту, що підтверджується розрахунком (а.с.6-10) та роздруківкою руху коштів по рахунку (а.с.98-104).
Крім того ОСОБА_3 неодноразово отримував у позивача пере випущені на його ім`я кредитні картки, після закінчення терміну їх дії (а.с.106).
Надані позивачем докази також підтверджують, що ОСОБА_3 в період дії договору погашав заборгованість за кредитом та продовжував користуватись кредитними коштами в подальшому.

Також слід зазначити, що сторона відповідачів не заперечує з приводу наявності договірних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_3 , та розмір заборгованості, що склалась на час смерті останнього.
Більш того, АТ КБ «ПриватБанк» не заявляє вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів, а просить стягнути лише прострочене тіло кредиту, яким користувався ОСОБА_3 в межах встановленого ліміту, що підтверджується роздруківкою руху коштів за рахунком.

На підставі наведеного колегія зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову суперечить встановленим і доведеним позивачем фактичним обставинам справи, що на підставі ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Щодо заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до спадкоємців колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник, ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.10.2016 року.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги щодо спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкодавців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги.
Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має наметі у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.
Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст.1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця.
При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців, і чи встановлено коло спадкоємців взагалі.

Інформацією на запит суду державного нотаріуса Дружківської державної нотаріальної контори Алексєєва В.Є. підтверджується звернення позивача після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 до нотаріальної контори в строки передбачені законом, на підставі  якого було заведено спадкову справу №50/2017 і яка була зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів 23.03.2017р., тобто впродовж шести місяців після смерті спадкодавця (боржника за кредитним договором ОСОБА_3 ) (а.с.90).
Крім того, 15.08.2019 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачами ніякий дій не було виконано.
За встановленими обставинами справи та на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України відповідачі по справі є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 . Вони є спадкоємцями першої черги ( ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_1 – син померлого). Інших спадкоємців по справі не встановлено. 
Те що відповідачі не звертались до нотаріальної контори за оформленням спадкових справ не має правового значення по суті спору, оскільки відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідачі не довели в суді, що вони фактично не мешкали зі спадкодавцем та/або відмовились від прийняття спадщини.
Відповідач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з заявою про застосування строків позовної давності, заперечень по суті вимог банку не висловлювала.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 18.09.2019р. по справі №640/6224/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати крім інших такі обставини:
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України... .

Також Верховний Суд в даній постанові зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Крім того, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості витребувати і досліджувати докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції за винятком, коли учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідачі по справі доказів обсягу спадкового майна та його вартості суду не надали.

Виходячи з доведеності позивачем в суді своїх позовних вимог, а саме наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованості за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді простроченого тіла кредиту в розмірі 5971,43 грн., яка входить до складу спадщини, фактичного її прийняття відповідачами, що є спадкоємцями першої черги, і успадковують спадкову масу в рівних частках (на підтвердження інших розмірів часток відповідачі доказів не надали), колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів вказаної суми заборгованості по 2985,72 грн. з кожного.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності колегія суддів зазначає, що правові підстави для його застосування по справі відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що банк 23.03.2017 року звернувся з претензією до спадкоємців померлого 26.10.2016 року боржника до Дружківської державної нотаріальної контори і за його заявою було заведено спадкову справу. На переконання колегії саме з цієї дати слід відраховувати початок трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявляє відповідач ОСОБА_2 (а.с.90).
Останньою не доведено перед судом іншої дати початку перебігу строку давності. Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду, згідно штемпеля вхідної кореспонденції суду, 21.12.2019 року, то підстав для застосування строку, передбаченого ст.257 ЦК України, не має.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості спадкодавця підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року задовольнити.
Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) та з ОСОБА_2 ((ІПН невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитом спадкодавця ОСОБА_3 , що виникла за кредитним договором від 13.06.2007 року №б/н станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 2985 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн.. 72 грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30.09.2020 року.

Судді: