ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 812/290/17
адміністративне провадження № К/9901/31200/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Уханенка С. А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
за участю:
секретаря судового засідання - Семопядного О.В.,
позивача - ОСОБА_1 та його представника - Віскунова О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування припису, розпорядження, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Луганській області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року (головуючий суддя      - Гайдар А.В., судді - Казначеєва Е.Г., Компанієць  І.Д.),
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - ГТУЮ у Луганській області), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо організації та проведення позапланових невиїзних перевірок його діяльності, як арбітражного керуючого, відповідно до повідомлень від 20    січня 2016 року №2 та від 05 серпня  2016 № 25; визнати протиправними дії ГТУЮ у Луганській області щодо складання актів позапланової невиїзної перевірки від 09 лютого 2016 року №2 та від 29      серпня 2016      року №21, припису про недопущення повторних порушень від 09 лютого 2016 року №2 і розпорядження про усунення порушень від 09 лютого 2016 року №2; визнати протиправними та скасувати зазначені припис та розпорядження.
2. Позов обґрунтовано тим, що у червні 2011 року його призначено ліквідатором ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" у справі про банкрутство №20/128б. У зв`язку з тим, що з 2014 року підприємство-банкрут знаходилось у зоні проведення антитерористичної операції, він був позбавлений можливості здійснювати свої повноваження у межах цієї території. Однак, незважаючи на ці обставини, у 2016      році ГТУЮ у Луганській області провело позапланові невиїзні перевірки його діяльності, як ліквідатора цього підприємства, з висновками яких він не погоджуються, а прийняті рішення вважає протиправними та упередженими. Позивач вказує, що неодноразово пояснював про неможливість здійснювати ним у повному обсязі своїх повноважень ліквідатора ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" у справі №20/128б, у тому числі надати запитувані відповідачем документи підприємства-банкрута, через те, що вони частково знаходяться на окупованій території у місті Луганську. Посилаючись на те, що підставою, виявлених перевіркою порушень стали обставини непереборної сили, що підтверджується сертифікатом Одеської регіональної торгово-промислової палати від 30 серпня 2016      року  № 6741, просив суд задовольнити позов.
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. Постановою Господарського суду Луганської області від 23 червня 2011 року у справі №20/128б визнано банкрутом Закрите акціонерне товариство "Лисичанський м`ясокомбінат" (далі - ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат") та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором зазначеного товариства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво від 07 лютого 2013 року №153).
4. У зв`язку з надходженням скарги Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області (далі - УПФУ в м.Лисичанську) від 02      грудня 2015 року №7559/09-10 на дії та бездіяльність ліквідатора ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат", за дорученням Міністерства юстиції України №24215-0-32-15/9.5, працівниками ГУТЮ у Луганській області з 27 по 29 січня 2016 року проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності позивача.
5. Предметом перевірки визначено додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України,  Закону України від 14 травня 1992 року            №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон №2343-ХІІ), зокрема, щодо вжиття ним заходів з продажу майна банкрута у період з березня 2014      року по цей час; надання комітету кредиторів звіту про свою діяльність, інформацію про фінансовий стан і майно боржника при проведенні ліквідаційної процедури, проведення зборів кредиторів, починаючи 11      березня 2014 року по цей час; надання відповідей на запити кредитора - УПФУ в м.Лисичанську та виконання приписів ухвал суду, починаючи з 16 вересня 2015 року.  
6. При проведенні перевірки комісією встановлено, що під час виконання повноважень ліквідатора у справі №20/128б про банкрутство ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" позивачем порушено вимоги Закону №2343-ХІІ та Правил організації діловодства та архіву арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2013 року №447/5, а саме: відсутня документація за місцезнаходженням підприємства-божника, зокрема, не забезпечено її належне оформлення, упорядкування та зберігання; не здійснено реалізацію майна банкрута, що тягне за собою затягування ліквідаційної процедури; не дотримано строків подачі звіту  про свою діяльність комітету кредиторів, не дотримано порядку надання відповідей на звернення та виконання документів.
7. За результатами цієї перевірки 29 січня 2016 року складено довідку №      2, а 09 лютого 2016 року - акт №2 про допущені ліквідатором ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" порушення (а.с. 28 - 44).
8. У лютому 2016 року ГТУЮ у Луганській області прийнято розпорядження №2 про усунення порушень (далі - розпорядження №2), яким вирішено, що у термін до 10 травня 2016 року усунути виявлені під час перевірки порушення шляхом: відновлення організації діловодства та архіву боржника, а саме: належного оформлення, упорядкування та зберігання всіх, у тому числі фінансово-господарських документів банкрута протягом ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" за місцезнаходженням боржника; відновлення печаток, штампів банкрута, документів стосовно права власності на майно, а також іншої документації щодо провадження у справі про банкрутство ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат"; вжиття відповідних заходів щодо пришвидшення процедури реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, та подати у цей самий термін у письмовій формі інформацію про усунення порушення з наданням завірених копій документів, що підтверджують його усунення.
9. Одночасно ГТУЮ у Луганській області складено припис №2 про недопущення арбітражним керуючим ОСОБА_1 у подальшій діяльності аналогічних порушень.
10. У серпні 2016 року працівниками ГТУЮ у Луганській області на підставі доручення від 05 серпня 2016 року №25, посвідчення від 05 серпня 2016 року №26 та повідомлення від 05 серпня 2016 року №25 проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого з питань виконання позивачем розпорядження №2.
11. За результатами цієї перевірки 29 серпня 2016 року складено акт №21 про порушення  арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог абзацу 1 пункту 6.11 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених наказом Мін`юсту України від 27 червня 2013 року №1284/5, а саме: - до закінчення строку, визначеного у розпорядженні від 09 лютого 2016 року №2, не вжито заходів щодо відновлення документації підприємства-банкрута та не вчинено дій, спрямованих на реалізацію майна ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" для задоволення вимог, включених до реєстру кредиторів.
12. Предметом спору у зазначеній справі є дії суб`єкта владних повноважень щодо організації та проведення перевірок, зокрема, дії щодо складення актів, припису і розпорядження та протиправність зазначених розпорядження та припису.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
13. Постановою Луганського  окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року, в позові відмовлено.
14. Вирішуючи спір та відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем дії ГТУЮ у Луганській області та прийняті ним рішення не можуть бути предметом оскарження у суді, оскільки перевірку проведено відповідачем з метою фіксування вчинених позивачем правопорушень у межах передбаченої чинним законодавством процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за виявлені правопорушення. Водночас акт та прийняті за результатами перевірки рішення (припис та розпорядження) є лише носіями доказової інформації. Суд першої інстанції також послався на обставини, встановлені у справі № 826/1437/17, та висновки Верховного Суду, висловлені у постанові 13 березня 2019 року, де суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, накладеного за результатами перевірки, які оскаржує позивач у цій справі.
15. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове судове рішення про часткове задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано припис ГТУЮ у Луганській області про недопущення повторних порушень та розпорядження №2 про усунення порушень. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
16. Переглядаючи рішення суду першої інстанції та скасовуючи його, суд апеляційної інстанції виходив з того, що припис від 09 лютого 2016 року №2 про недопущення повторних порушень та розпорядження від 09 лютого 2016 року №2 про усунення порушень не досліджувались під час розгляду справі №826/1437/17, а тому посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду в цій частині позовних вимог є помилковими. Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду щодо правомірності дій відповідача під час проведення ним перевірки.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін
17.      Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ГТУЮ у Луганській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
18.       Заявник вказує, що судом неправильно застосовано норми Закону №2343-ХІІ у сукупності з положеннями Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерство юстиції України від 27    червня 2013 року №1284/5 (далі - Порядком №1284/5), оскільки оскаржувані позивачем розпорядження та припис прийняті під час процедури дисциплінарного провадження щодо позивача та у межах повноважень відповідача.
19. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що розпорядження та припис приймаються на підставі висновків перевірки, якою встановлено, що ОСОБА_1 , як ліквідатором ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат", не вчинялися дії щодо прискорення завершення процедури ліквідації підприємства-банкрута, і ці документи видано відповідачем з метою усунення виявлених перевіркою порушень. Саме не усунення позивачем виявлених таких порушень стало підставою для прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, про правомірність якого свідчить висновок  Верховного Суду, висловлений у постанові  від 13 березня 2019 року у справі №826/1437/17. 
20. ГТУЮ у Луганській області послалося на те, що норми Закону №      2343-ХІІ зобов`язують ліквідатора забезпечити ведення власного діловодства та архів, у тому числі забезпечити наявність документів боржника-банкрута. Водночас, під час проведення перевірки відповідачем враховано, що офіс арбітражного керуючого знаходиться на окупованій території у місті Луганську, однак ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат" зареєстроване у місті Лисичанську, яке підконтрольне українській владі і доступ на територію цього підприємства є безперешкодним. Тому висновки суду апеляційної інстанції про те, що оскаржувані розпорядження та припис є незаконними і підлягають скасуванню з тих підстав, що документи підприємства-банкрута перебувають на окупованій території, є помилковими.
21. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 листопада  2019    року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГТУЮ у Луганській області.
22 У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а судове рішення      - без змін. Зазначає, що перевірку проведено упереджено та за відсутності правових підстав, оскільки він неодноразово повідомляв відповідачу про те, що вся документація ЗАТ "Лисичанський м`ясокомбінат", після продажу майна банкрута, переміщена з міста Лисичанська до офісу арбітражного керуючого, який знаходиться у місті Луганську. Позивач вказує, що під час проведення перевірки ГТУЮ у Луганській області  проігноровано його доводи про те, що він здійснює діяльність у межах території проведення антитерористичної операції, у зв`язку з чим проведення спірної перевірки суперечить приписам Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Крім того, суд першої інстанції безпідставно послався на висновки Верховного Суду у справі №      826/1437/17, оскільки оскаржувані ним розпорядження та припис не були предметом дослідження під час розгляду цієї справи і правову оцінку їм суди не надавали, що додатково підтверджується окремою думкою судді, що брала участь у розгляді цієї справи. 
V. Джерела права й акти їхнього застосування
23.       Частинами першою - другою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
24. Вимоги до арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) його права та обов`язки, процедура підтвердження права на здійснення такої діяльності, отримання такого права, контроль за діяльністю арбітражних керуючих, види відповідальності та інші питання, пов`язані з діяльністю арбітражних керуючих визначені розділом VIIІ       Закону №      2343-ХІІ.
25. Контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюється у відповідності до положень статті 106 Закону №      2343-ХІІ (у редакції чинній на час проведення перевірки). Так частиною другою цієї норми встановлено, що позапланові виїзні та невиїзні перевірки здійснюються за зверненнями громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів. У разі виявлення під час перевірки порушень норм законодавства в роботі арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства може зупинити діяльність арбітражного керуючого та передати матеріали на розгляд дисциплінарній комісії для накладення на порушника дисциплінарних стягнень (частина четверта статті 106 Закону №      2343-ХІІ).
26. Процедура організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих; повноваження осіб, які здійснюють перевірки; права й обов`язки арбітражних керуючих та порядок оформлення результатів перевірки визначені Порядком №1284/5.
27. Відповідно до пункту 2.3. Порядку №1284/5 здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів: проведення перевірки, складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Довідка); надання арбітражним керуючим комісії заперечень щодо Довідки та (або) усунення зазначених у Довідці порушень; складення акта перевірки з урахуванням Довідки, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.
28. Порядок оформлення результатів заходів контролю визначений розділом VI Порядку №1284/5 відповідно до пунктів 6.1., 6.2. якого арбітражний керуючий має право протягом п`яти робочих днів після складення Довідки надати в письмовій формі свої пояснення, зауваження, заперечення до неї разом з необхідними документами або усунути виявлені під час перевірки порушення та надати інформацію про це комісії. Орган контролю зобов`язаний протягом двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим заперечень щодо Довідки опрацювати надані арбітражним керуючим пояснення, зауваження, заперечення.
29. Процедура складання розпорядження та припису передбачена пунктом 6.9. розділом VI Порядку №1284/5 згідно з яким, у разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі акта перевірки за наявності відповідних підстав виносить припис про недопущення повторних порушень (додаток 7) (далі - припис) та (або) розпорядження про усунення виявлених порушень (додаток 8) (далі - розпорядження).
30. Орган контролю виносить розпорядження щодо порушень, які можуть бути усунені арбітражним керуючим, а щодо інших порушень - припис (підпункт 6.9.1. пункту 6.9 Порядку №1284/5).
31. У розпорядженні міститься інформація про встановлені комісією порушення, термін та спосіб їх усунення. Строк виконання    розпорядження    у випадку наявності об`єктивних підстав може бути продовжено органом контролю шляхом внесення відповідних змін до    розпорядження (пункт 6.10 Порядку №1284/5).
32. Арбітражний керуючий зобов`язаний до закінчення строку, зазначеного в розпорядженні, усунути виявлені порушення та надати інформацію про це разом з відповідними документами до органу контролю, який виніс    розпорядження. У разі якщо подані документи підтверджують виконання розпорядження, орган контролю складає висновок про виконання розпорядження, який долучається до акта перевірки. У разі якщо подані документи не підтверджують виконання розпорядження або арбітражний керуючий не подав до органу контролю документи, що підтверджують виконання розпорядження, орган контролю для перевірки виконання розпорядження призначає позапланову перевірку (пункт 6.11  Порядку №1284/5).
33. У приписі міститься інформація про виявлені під час перевірки порушення, які усунути неможливо, та зобов`язання арбітражного керуючого не допускати аналогічних порушень (пункт 6.12 Порядку Порядку №1284/5).
34. Пунктом 7.1 Порядку №1284/5 визначені підстави для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, серед яких, зокрема, є: невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю.
35. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розпорядження та припис є невід`ємними складовими матеріалів перевірки діяльності арбітражного керуючого контролюючим органом у процедурі її проведення. Разом з тим, обов`язковою ознакою рішення суб`єкта владних повноважень, що може бути оскаржене до суду, є те, що воно безпосередньо породжує певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. Отже, за такими ознаками, документом зобов`язального характеру, який породжує певні правові наслідки для особи є лише розпорядження, оскільки припис за своєю суттю є лише рекомендацією щодо не допущення аналогічних порушень у майбутньому. 
VІ. Висновки Верховного Суду
36. За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги. Тому судове рішення в частині відмови у задоволенні іншої частини вимог Верховний Суд не переглядає.
37. Верховний Суд зазначає, що оскаржуваний припис є документом, який вказує на необхідність дотримання позивачем у майбутній діяльності вимог чинного законодавства і не покладає на нього додаткових обов`язків, ніж ті, які він повинен виконувати під час здійснення своєї професійної діяльності, а тому цей документ жодним чином не порушує прав ОСОБА_1 . Таким чином, припис, в якому відображено виявлені перевіркою порушення законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам його складання, не є правовим документом, який встановлює обов`язки для суб`єкта та, відповідно, не є актом індивідуальної дії, у розумінні норм  КАС України.
38. Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для прийняття 09 лютого 2016 року оскаржуваних розпорядження №2 та припису стали висновки перевірки, оформлені актом від 09    лютого 2016 року №2. Вирішуючи спір, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач під час організації та проведення позапланових невиїзних перевірок діяльності позивача і при складанні актів за результатами цих перевірок, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки такі дії ГТУЮ у Луганській області вчинено у межах, передбаченої чинним законодавством, процедури дисциплінарного провадження, розпочатого за результатами вжиття заходів контролю.
39. Водночас скасовуючи рішення суду першої інстанції у повному обсязі та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду про правомірність дій відповідача під час організації та проведення перевірок діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1, однак не навів у постанові мотивів за яких рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і в цій частині. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині не навів інших, ніж суд першої інстанції підстав, з яких відмовив у цій частині в задоволенні позову, що, відповідно, є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в цій частині рішення суду першої інстанції в силі.
40. Одночасно, вирішуючи спір і задовольняючи позов в частині визнання протиправним розпорядження №    2, суд апеляційної інстанції послався на порушення відповідачем вимог пунктів 6.1., 6.2. розділу VI Порядку №1284/5, оскільки суд дійшов висновку, що комісія не взяла до уваги пояснення ОСОБА_1 , надані ним за результатами проведеної перевірки. Однак у матеріалах справи містяться пояснення позивача як від 27 січня 2016 року так і від 17 серпня 2016    року, проте  у мотивувальній частині судового рішення не зазначено які саме пояснення врахував суд. Крім того, у позові не наведено аргументів протиправності розпорядження №    2, а зміст позовної заяви свідчить про те, що свої вимоги в цій частині ОСОБА_1 обґрунтував поясненнями, наданими ним у процедурі дисциплінарного провадження. Тому висновок  суду апеляційної інстанції в цій частині є необгрунтованим.
41. Як встановлено судом першої інстанції оскаржуваним розпорядженням №  2 позивача зобов`язано усунути недоліки в роботі ліквідатора ЗАТ «Лисичанський м`ясокомбінат» шляхом відновлення діловодства та архіву боржника, печаток, штампів банкрута та іншої документації, що ОСОБА_1 не виконувалося впродовж трьох місяців і жодних обґрунтованих підстав неможливості вчинити дії щодо їх відновлення, окрім відсутності документів, позивач не зазначив. Враховуючи те, що доводи ОСОБА_1 зводяться виключно до відсутності документів, які спірним розпорядженням його зобов`язано відновити, а Сертифікат Одеської регіональної торгово-промислової палати від 30 серпня 2016 року № 6741 отримано ОСОБА_1 більше як через три місяці після закінчення строку на усунення недоліків у роботі ліквідатора ЗАТ «Лисичанський м`ясокомбінат», Верховний Суд погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання неправомірним розпорядження №  2.
42. Також Верховний Суд не бере до уваги додані ОСОБА_1 до відзиву документи щодо вчинення ним дій, спрямованих на відновлення документації підприємства-банкрута, оскільки вони не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції не має права приймати до розгляду нові докази.
43.    Враховуючи наведене, рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову в цій частині підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції в цій частині. Водночас суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність посилань суду першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення на висновки Верховного Суду у справі №    826/1437/17.
44. Частиною першою статті 352 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
45. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції у частині задоволення позову неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
VІI. Судові витрати
46.    З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статтях 139,140 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області задовольнити.
2. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року скасувати, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року залишити без змін.
3. Судові витрати не розподіляються.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська